ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/928/24
Провадження № 1-кс/483/239/2024
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2024 року м. Очаків

Слідча суддя Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчої СВ ВП № 7 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Очаківського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И Л А :

18 листопада 2024 року слідча СВ ВП № 7 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 СМ звернулася до слідчої судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з клопотанням, погодженим з прокурором Очаківського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна.

Своє клопотання слідча обґрунтувала тим, що СВ ВП № 7 МРУП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000080, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22 січня 2024 року до ЧЧ Роменського РВП надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що невстановлена особа в період дії воєнного стану, а саме 21 січня 2024 року в період часу з 03 год. 02 хв. по 03 год. 04 хв. здійснила дзвінок заявнику з номеру НОМЕР_1 та шляхом прив`язання фінансового номеру відбулося списання грошових коштів з банківського рахунку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , у сумі 38466,18 гривень, шляхом перерахування їх двома транзакціями на банківську картку № НОМЕР_3 , при цьому потерпілий за жодним невідомим посиланням не переходив, своїх анкетних даних та даних банківської картки нікому не повідомляв, товар через мережу інтернет не замовляв та доступу до фінансового номеру банківського рахунку нікому не надавав.

30 січня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області отримано тимчасовий доступ до документів, що перебувають у володінні АТ «Ощадбанк», під час якого встановлено, що 21 січня 2024 року о 03 год. 02 хв. та о 03 год. 04 хв. на банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , емітовану на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 , двома платіжками по 18 580 грн кожен, було перераховано грошові кошти потерпілого ОСОБА_9 . Після надходження вказаних грошових коштів на банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , в період з 22 січня 2024 року проводилися операції по оплаті за товари в торгових сервісних мережах населеного пункту с. Парутине Миколаївського району Миколаївської області.

16 листопада 2024 року на підставі ухвали Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 листопада 2024 року проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: банківські картки ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 та мобільний телефон марки Huawei P smart Z модель STK-LX1 з imei1: НОМЕР_10 , imei2: НОМЕР_11 з сім-картками операторів «Лайфсел» НОМЕР_12 та «Київстар» НОМЕР_4 .

Посилаючись на те, що вилучене в ході обшуку майно визнано речовим доказом, з метою їх збереження та проведення подальших слідчих дій, слідча просила накласти арешт на вказане майно шляхом заборони розпорядження та користування.

Слідча у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, в якому просила задовольнити клопотання про арешт майна.

Власник вилученого майна у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення заяви.

Дослідивши долучені до клопотання документи, слідча суддя дійшла такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000080, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

16 листопада 2024 року на підставі ухвали Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 листопада 2024 року проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: банківські картки ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 та мобільний телефон марки Huawei P smart Z модель STK-LX1 з imei1: НОМЕР_10 , imei2: НОМЕР_11 з сім-картками операторів «Лайфсел» НОМЕР_12 та «Київстар» НОМЕР_4 .

16 листопада 2024 року постановою слідчої зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000080.

Розглядаючи в порядку ст.ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За приписами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В розумінні ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, слідча посилається на те, що вилучене в ході огляду місця події майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчою доведено існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України, та достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, а також обґрунтовано мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, а також того, що слідчою доведено необхідність збереження речового доказу шляхом заборони відчуження, розпорядження та використання, слідча суддя дійшла висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-174, 372, 376 КПК України,

У Х В А Л И Л А:

Клопотання слідчої СВ ВП № 7 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Очаківського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на вилучене в ході санкціонованого обшуку від 16 листопада 2024 року майно, а саме: банківські картки ПАТ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 та мобільний телефон марки Huawei P smart Z модель STK-LX1 з imei1: НОМЕР_10 , imei2: НОМЕР_11 з сім-картками операторів «Лайфсел» НОМЕР_12 та «Київстар» НОМЕР_4 , шляхом встановлення заборони на їх розпорядження та користування з метою збереження як речових доказів.

Ухвала може бути оскаржена на протязі п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Слідча суддя: