Справа № 126/1205/24
Провадження №11-кп/801/1116/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000097 від 30.01.2024 за апеляційною скаргою прокурора Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 06.08.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Студенне Піщанського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (років) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч.1 та ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїзджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із 31.01.2024 по 04.06.2024 включно, виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_7 строк цілодобового домашнього арешту з 05.06.2024 по 05.08.2024 включно із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України, іспитовий строк ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту проголошення вироку, тобто 06.08.2024.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 змінено з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №46 від 25.03.2022 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на усі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №4 від 13.04.2022 солдата ОСОБА_7 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на усі види забезпечення та призначено на посаду командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 246 від 28.08.2023 молодшого сержанта ОСОБА_7 , через самовільне залишення військової частини, увільнено з займаної посади, призупинено військову службу та зупинено виплату усіх видів забезпечення.

10.11.2021 ОСОБА_7 отримав посвідчення водія категорії В, серії НОМЕР_3 .

31.05.2022 ОСОБА_7 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України, внаслідок чого посвідчення водія було вилучено.

Молодший сержант ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів із питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно з п.п. 2.1 (а), 2.10 (а, б, г, ґ, д, е) та 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, (далі - Правила дорожнього руху), «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії», «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) «негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди»; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; г) «вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу»; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди». «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Відповідно до вимог ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Близько 18.00 години 30.01.2024 водій ОСОБА_7 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_4 , рухаючись по вул. Центральній в с. Яланець Бершадської ТГ Гайсинського району Вінницької області, поблизу Яланецької ЗОШ, в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_9 , який в районі правого краю дороги рухався в попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив наїзд на останнього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до його смерті, у вигляді тупої комбінованої сполучної автотравми голови, шиї, грудей та лівої ноги, яка супроводжувалась закритою тупою травмою голови- забоєм головного мозку; переломом шийного та грудного відділу хребта з розривом речовини головного мозку, прямими переломами ребер справа та забоями м`яких тканин та численними саднами на тілі. Вказані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.1 (а) та 12.3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (зі змінами та доповненнями) перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із настанням смерті ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 5 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд звільняючи ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням не навів переконливих мотивів застосування саме такої міри покарання та не надав належної оцінки ступеню тяжкості та обставинам вчиненого злочину, внаслідок якого настали непоправні наслідки, а саме смерть людини. Вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що вказане кримінальне провадження розглядалося у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які не оспорюються учасниками кримінального провадження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

За таких обставин, фактичні обставини кримінального провадження апеляційним судом не досліджуються, а вирок суду першої інстанції перевіряється лише в частині покарання, призначеного ОСОБА_7 .

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції навів у вироку відомості про тяжкість вчиненого злочину, особу винного та думку потерпілої, яка не наполягала на призначені суворого покарання, тому призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Разом з тим, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, суд не обґрунтував належним чином своє рішення, про що слушно зазначив у своїй скарзі прокурор.

Згідно ст. 75 КК України, суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Однак, судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характеру вчинення кримінального правопорушення, яке хоч і є необережним, все ж таки полягає саме в грубому порушенні ПДР України, які обвинувачений як водій повинен неухильно виконувати, спричиненим непоправним тяжким наслідкам, тим обставинам, що обвинувачений порушив ряд положень ПДР України, що наражало на потенційну небезпеку необмежене коло осіб, а також, що внаслідок ДТП, спричиненої діями обвинуваченого, загинула людина.

Також поза увагою суду залишилось та обставина, що обвинувачений притягався до адміністративної відповідальності за керування транспорними засобами в стані алкогольного спяніння. Керував транспорним засобом, будучи позбавленим такого права рішенням суду.

Звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного за вчинений злочин не відповідає його меті, ступеню тяжкості, його наслідкам, та на думку апеляційного суду є невиправдано м`яким. На переконання судової колегії судом першої інстанції призначено покарання з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, а тому вирок в частині призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 і ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч.1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, наслідки якого є непоправними смерть людини, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, злочин вчинив вперше, вину у вчиненому визнав.

Крім цього апеляційний суд враховує і обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність таких, які його обтяжують.

Одночасно, апеляційний суд при призначені покарання ОСОБА_7 бере до уваги і думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Апеляційний суд приходить до висновку, що наявність вказаної пом`якшуючої обставини, яка знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність таких, що його обтяжують, та дані про особу обвинуваченого, який беззаперечно визнав свою винуватість, в чому щиро розкаявся, є підставою для призначення основного покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої статті.

Водночас, колегія суддів враховує також непоправні наслідки вчиненого кримінального правопорушення у вигляді смерті людини, а також підвищену суспільну небезпечність для життя та здоров`я людини даного виду злочину, та вважає за необхідне призначити останньому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На думку апеляційного суду, таке покарання буде достатнім для його виправлення та відповідатиме загальним засадам призначення покарання згідно з ст. 65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та меті кримінального покарання, що визначена ст. 50 КК України, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність як ним самим так і іншими особами, та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Бершадського районного Вінницької області від 06.08.2024 стосовно ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3