Справа № 642/1624/14-к
Провадження № 1-кп/643/335/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002721від 02.10.2013, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Рогань Харківського району Харківської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, який офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ

Суть клопотання

Захисником обвинуваченого ОСОБА_4 подано клопотання, в якому вона просить звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, провадження у справі закрити.

В обґрунтування клопотання зазначено, що події, викладені в обвинувальному акті, мали місце у 2007-2008 роках. Враховуючи наведене, строк притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, передбачений ст. 49 КК України, сплив.

Позиція учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заявлене захисником клопотання.

Судом були роз`яснено ОСОБА_5 наслідки закриття кримінального провадження, а також що підстави закриття кримінального провадження, передбачені ст. 49 КК України, виходячи з практики Верховного Суду, є нереабілітуючими, та він не позбавлений права вимагати продовження судового розгляду і ухвалення виправдувального вироку в разі, якщо наполягає на своїй невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

На уточнююче запитання суду обвинувачений пояснив, що вказані вище положення законодавства України йому зрозумілі та він просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпілий у судове засідання 28.10.2024 не з`явився. В судовому засіданні 17.05.2024 представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 просив відкласти судове засідання з метою узгодження з потерпілим та іншим представником потерпілого правової позиції щодо вказаного вище клопотання. Вказане клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено. Таким чином, потерпілому та його представникам було достовірно відомо про подання вказаного клопотання. Станом на 28.10.2024 заяв, клопотань або пояснень потерпілого або його представників з приводу вказаного вище клопотання не надійшло. 28.10.2024 адвокат ОСОБА_6 надіслав суду письмове повідомлення про розірвання договору з потерпілим щодо представництва інтересів останнього в даному кримінальному провадженні. Ураховуючи вказані вище обставини, факт належного виклику в судове засідання, призначене на 28.10.2024, потерпілого та його представників, а також обов`язок суду забезпечити дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності потерпілого.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, згідно обвинувального акту, з врахуванням уточнень

ОСОБА_5 в 2003 році познайомився з ОСОБА_7 , який на той час працював на посаді Генерального директора Асоціації групи підприємств "Дігма". В ході спілкування протягом тривалого проміжку часу між ними склалися довірливі відносини.

Починаючи з 2006 року ОСОБА_7 , повністю довіряючи ОСОБА_5 , став доручати останньому вирішувати окремі виробничі та господарські питання.

В листопаді 2007 року ОСОБА_5 , будучі обізнаним, що потерпілий ОСОБА_7 має на меті створення нового підприємства по наданню послуг пасажироперевезення - служби таксі, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 повністю довіряє йому, через тривалі довірливі стосунки, розуміючи, що останній не буде перевіряти достовірність виконання завдань фінансового характеру, погодився на пропозицію ОСОБА_7 щодо виконання завдань по придбанню автомобілів для організації служби таксі, маючи при цьому дійсний намір на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілого в особливо великому розмірі шляхом обману та зловживання довірою.

В подальшому в період часу з 03.11.2007 по 18.01.2008 ОСОБА_5 , перебуваючи в офісному приміщенні, яке використовувалось для здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_7 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом на протиправне заволодіння грошовими коштами потерпілого в особливо великому розмірі, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, недобросовісно користуючись довірою з боку потерпілого, вводячи ОСОБА_7 в оману, шляхом повідомлення недостовірних відомостей щодо дійсних своїх намірів, запевняючи ОСОБА_7 в тому, що підшукав для нього автомобілі та їх придбання є вигідним, став отримувати від ОСОБА_7 грошові кошти на придбання автомобілів, оформлення договорів їх купівлі продажу та ремонт придбаних автомобілів.

Так, 03.11.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні за вищевказаною адресою, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, що на час отримання грошей згідно із офіційним курсом НБУ складало 101 000 (сто одну тисячу) грн.; 08.11.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 202 000 (двісті дві тисячі) грн.; 12.11.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 15 000 (п?ятнадцять тисяч) грн.; 23.11.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 5 000 (п?ять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 25 250 (двадцять п?ять тисяч двісті п?ятдесят) грн.; 24.11.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 50 500 (п?ятдесят тисяч п?ятсот) грн.; 29.11.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 5070 (п?ять тисяч сімдесят) грн.; 01.12.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) грн.; 05.12.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 12 000 (дванадцять тисяч) грн.; 08.12.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 101 000 (сто одна тисяча) грн.; 09.12.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 101 000 (сто одна тисяча) грн.; 10.12.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 5 000 (п?ять тисяч) грн.; 14.12.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 10 000 (десять тисяч) грн.; 15.12.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 5 000 (п?ять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 25 250 (двадцять п?ять тисяч двісті п?ятдесят) грн.; 16.12.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 10 100 ( десять тисяч сто) грн; 25.12.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 15270 (п?ятнадцять тисяч двісті сімдесят) гривень; 25.12.2007 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 5 000 (п?ять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 25 250 (двадцять п?ять тисяч двісті п?ятдесят) грн.; 03.01.2008 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.; 05.01.2008 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 101 800 (сто одна тисяча вісімсот) грн.; 05.01.2008 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 11400 (одинадцять тисяч чотириста) грн.; 12.01.2008 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 80 800 (вісімдесят тисяч вісімсот) грн.; 14.01.2008 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 101 000 (сто одна тисяча) грн.; 17.01.2008 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 101 000 (сто одна тисяча) грн.; 18.01.2008 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, отримав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент передачі складало 50 500 (п?ятдесят тисяч п?ятсот) грн.

Таким чином, протягом зазначеного періоду часу ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_7 , заволодів належними ОСОБА_7 грошовими коштами в загальній сумі 1 184 590 грн. (один мільйон сто вісімдесят чотири тисячі п?ятсот дев?яносто) грн, чим спричинив потерпілому матеріальні збитки в особливо великому розмірі.

Одержуючи грошові кошти від потерпілого шляхом обману під умовою виконання зобов`язань з придбання автомобілів, ОСОБА_5 в момент отримання грошових коштів мав намір на незаконне заволодіння ними, а тому в подальшому автомобілі для потерпілого не придбавав, а грошові кошти звертав на свою користь, увесь цей час вводячи потерпілого в оману та повідомляючи йому неправдиві відомості щодо нібито дійсного виконання зобов`язань, а саме, що такі автомобілі він придбав, але побачити їх потерпілий зможе за перебігом тривалого періоду часу, у зв`язку із тим, що автомобілі нібито знаходяться на різних станціях технічного обслуговування на ремонті.

Вчиняючи вказані дії ОСОБА_5 діяв з прямим умислом та з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення згідно обвинувального акту

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 190 КК України як шахрайство, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах.

Застосовне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

Позиція суду

Щодо невизнання вини обвинуваченим

В Постанові Верховного Суду від 2603.2020 по справі № 730/67/16-к викладено наступні висновки щодо застосування норм права.

За змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 по справі № 566/554/16-к, ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, в яких також зазначено, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінально відповідальності на підставі статті 49 КК. У зв`язку з цим, суд першої інстанції незалежно від визнання обвинуваченим вини має звільнити його від кримінальної відповідальності, а не від покарання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 по справі № 598/1781/17 зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Враховуючи наведене, невизнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Щодо дослідження доказів та встановлення всіх обставин справи

В ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 по справі № 466/5490/17,

суд касаційної інстанції висловив наступні висновки щодо застосування норм права під час оцінки доводів касаційних скарг відносно того, що суди першої інстанції під час закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строків давності послались лише на обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування, проте не навели висновків, що таке діяння дійсно мало місце, містить склад злочину та обвинувачений винний у його вчиненні.

Верховним Судом у вказаних вище ухвалах зазначено, що враховуючи положення ч. 4 ст. 286 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347 - 363 КПК України.

Враховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм права, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для дослідження усієї сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, встановлення наявності або відсутності події і складу інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та вини обвинуваченого у його вчиненні.

Щодо строків давності

Виходячи з положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за які передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років..

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 року по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 року по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 року по справі № 466/5490/17, матеріально

-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

Оцінюючи доводи представника потерпілого, висловлені в судовому засіданні 17.05.2024, щодо перебування обвинуваченого в розшуку, суд керується таким.

Згідно з ч. 2 ст. 190 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Оскільки з часу вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, обвинувачений підлягає безумовному звільненню від кримінальної відповідальності.

Щодо цивільного позову

В ході судового провадження ОСОБА_7 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_5 .

Згідно з ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Таким чином, КПК України не передбачено можливість вирішення по суті цивільного позову в разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження.

Крім того, суд враховує, що вирішення по суті цивільного позову передбачає необхідність встановлення судом обставин кримінального правопорушення та вирішення питання щодо винуватості обвинуваченого.

Між тим, вирішуючи питання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, суд позбавлений можливості досліджувати докази та вирішувати питання щодо доведеності або недоведеності складу злочину в діях обвинуваченого.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для вирішення по суті цивільного позову в разі постановлення ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Аналогічні роз`яснення надані в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», згідно яких у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

КПК України не врегульовано питання, яке процесуальне рішення з приводу цивільного позову має право ухвалити суд в разі закриття кримінального провадження, зокрема у зв`язку із спливом строків давності.

При цьому КПК України передбачено два можливі процесуальні рішення за наслідками розгляду цивільного позову або вирішення його по суті, або залишення без розгляду.

За таких обставин суд вважає за необхідне керуватись висновками щодо застосування норм права, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, згідно яких коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Враховуючи наведене, суд застосує аналогію права та залишає цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 без розгляду.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, а також висновки щодо застосування норм права, викладені в Постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року по справі № 730/67/16-к, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє потерпілого можливості звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.

Щодо інших питань

Питання про долю документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Судові витрати суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. 284-286, 288, 314, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

Клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002721від 02.10.2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України закрити на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_7 - залишити без розгляду. Роз`яснити ОСОБА_7 , що він має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертизи в розмірі 200,00 (двісті) гривень.

Речові докази, а саме розписки, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ, а саме DVD-диск з бухгалтерською базою ПП «Диметра», що перебувають на відповідальному зберіганні у представника ПП «Диметра» - вважати повернутим законному володільцю.

Речові докази, а саме мобільний телефон «Nokia 8800», грошові кошти в сумі 1368,75 грн. (одна тисяча триста шістдесят вісім гривень сімдесят п`ять копійок), ланцюжок з металу білого кольору та два хрестики з металу білого кольору, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 вважати повернутими законному володільцю

Речові докази, а саме майно, яке визнано речовими доказами на підстав постанови слідчого від 29.06.2011 року, арешт на яке скасовано постановою прокуратури Харківської області від 21.06.2011 року повернути законному володільцю.

Документи, долучені до матеріалів судового провадження зберігати в матеріалах судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 29.10.2024 року о 15-40 год.

Суддя ОСОБА_1