Справа № 127/2750/22
Провадження №11-кп/801/1024/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції:

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2024 про продовження строку тримання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під вартою в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, відомості про яке внесено 21.04.2021 до ЄРДР за № 0000248 та за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про яке внесено 26.01.2022 за № 0000051,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2024 продовжено строк тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на шістдесят днів до 05.10.2024.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 порушує питання скасування вказаної ухвали та застосування щодо її підзахисного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а в разі відмови в зміні запобіжного заходу, зменшити розмір застави. Захисник вважає, що стороною обвинувачення не було доведено, що ризики, які були враховані судом при обранні ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились і на теперішній час. Суддя не врахував наявність соціально стримуючих факторів, які могли б стати запорукою подальшої законослухняної поведінки ОСОБА_9 . Також захисник вважає, що визначений судом розмір застави непомірний для її підзахисного.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. При винесені ухвали, суд не врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_10 , та тривалий час перебування останнього під вартою. Повідомлену підозру за ознаками ч. 3 ст. 307 КК України вважає необґрунтованою. Захисник просить скасувати ухвалу суду, клопотання прокурора задовольнити частково та обрати його підзахисному запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби або визначити розмір застави - тридцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, це унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Зокрема, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у яких вони обвинувачуються, продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують обрані запобіжні заходи.

Так, ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він, будучи засудженим 10.02.2020 Вінницьким апеляційним судом Вінницької області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, до 3 років позбавлення волі, відбуваючи покарання у ДУ «Вінницька ВК (№ 86)», на шлях виправлення не став, належних для себе висновків не зробив та знову вчинив умисні особливо тяжкі злочини, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Перебуває на профілактичному обліку, як схильний до вживання та розповсюдження наркотичних та одурманюючих речовин. ОСОБА_10 офіційно непрацевлаштований, раніше судимий, інкриміновані йому злочини вчинено під час відбування покарання у виді позбавлення волі, соціальні зв`язки, що мали б стримуючий позитивний вплив на його поведінку, відсутні.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, офіційно непрацевлаштований, раніше судимий, соціальні зв`язки, що мали б стримуючий позитивний вплив на його поведінку, відсутні. Крім того, ОСОБА_9 житель іншого регіону, а тому може в будь-який момент, без зайвих труднощів, покинути місце свого проживання.

Отже, з урахуванням особи обвинувачених та характеру інкримінованих злочинів, тяжкості покарання, що загрожують їм у разі доведення винуватості, реальними залишаються ризики, зазначені в оскаржуваній ухвалі.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує їх тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених в умовах тримання під вартою за станом здоров`я, немає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, даних про їх особи, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Також, на переконання колегії суддів, застава у меншому розмірі, про що просять захисники, не забезпечить запобігання ризикам і забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, виходячи з тяжкості та виду кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , відомостей про їх особи, процесуальну поведінку, та позиції Європейського суду з прав людини про те, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Застава як альтернативний запобіжний захід, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, покликана забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, а тому має бути встановленою у достатньому для цього розмірі, як це й було визначено судом першої інстанції.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, з матеріалів провадження не вбачається.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2024 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4