Справа № 545/4063/24
Провадження № 1-кп/545/832/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого- адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, українцю, уродженцю м. Полтава, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не маючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 08.05.2024 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України,

обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Полтавського районного суду Полтавської області надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000640 від 03.07.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.08.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 30.06.2024 року (включно). Ухвалою суду від 30.09.2024 року запобіжний захід був продовжений до 28.11.2024 року.

Прокурором надано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. На теперішній час не зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 може:

-переховуватись від суду, скільки за вчинене тяжке кримінальне правопорушення, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Обвинувачений не працює та не має постійного джерела доходу, може здійснити спробу переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

-незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки останні надали вагомі покази, на яких ґрунтується обвинувачення, а тому обвинувачений може вплинути на них, з метою зміни ними своїх свідчень.

-вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_4 , будучи засудженим 08.05.2024 року Полтавським районним судом Полтавської області, за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком 1 рік на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, на шлях виправлення не став, та продовжує вчиняти правопорушення, про що свідчить факт вчинення ним крадіжки, а також факт його затримання 12.08.2024 із забороненою речовиною.

Також встановлено, що інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 .

Зокрема, не можливо застосувати:

-особисте зобов`язання у зв`язку з тим, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до підозрюваного в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків. Останній підозрюється у вчиненні тяжкого правопорушення та може продовжити вчиняти нові кримінальні правопорушення;

-особисту поруку, оскільки на адресу правоохоронних органів не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_4 ;

-заставу, оскільки слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від підозрюваного, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

-домашній арешт, оскільки ОСОБА_4 вже порушив умови застосованого до нього такого запобіжного заходу та вчинив нове правопорушення у період застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, обраного згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 01.08.2024 року. 12.08.2024 року покладені судом обов`язки ОСОБА_4 були порушені, а саме, останній без дозволу слідчого, прокурора або суду покинув місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та цього ж дня був виявлений працівниками поліції за межами місця проживання та під час огляду у нього було вилучено пакет з психотропною речовиною. У зв`язку з викладеними обставинами ОСОБА_4 було змінено обраний запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.

Таким чином, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з викладених у ньому підстав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність ризиків та нанесення потерпілому незначної матеріальної шкоди, яка відшкодована, заявив клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думу свого захисника. У задоволенні клопотання прокурора просив відмовити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту.

Потерпілий ОСОБА_6 надав заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутність.

Заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого, його захисника, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Суд, за нормами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може:

-переховуватись від суду, скільки за вчинене тяжке кримінальне правопорушення, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Обвинувачений не працює та не має постійного джерела доходу, може здійснити спробу переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

-незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки останні надали вагомі покази, на яких ґрунтується обвинувачення, а тому обвинувачений може вплинути на них, з метою зміни ними своїх свідчень.

-вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_4 , будучи засудженим 08.05.2024 року Полтавським районним судом Полтавської області, за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком 1 рік на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, на шлях виправлення не став, та продовжує вчиняти правопорушення, про що свідчить факт вчинення ним крадіжки, а також факт його затримання 12.08.2024 із забороненою речовиною.

Таким чином, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України. Запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають. Суд вважає, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати ОСОБА_4 належну поведінку.

Згідно з положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки обрання такого запобіжного заходу, може призвести до спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та/або потерпілого у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.01.2025 року без визначення розміру застави, враховуючи п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України та вважаючи жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, таким, що не може запобігти вищевказаним ризикам.

Судом не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника про зміну такого запобіжного заходу на нічний домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк ШІСТДЕСЯТ ДНІВ до 17.01.2025 року.

Відлік строку запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 19.11.2024 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати в ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23».

Відповідно до ч. 4 ст.183 КПК України розмір застави не визначати.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження для відома, начальнику ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23», де утримується обвинувачена- для виконання.

Ухвала може бути оскаржена, в частині обрання запобіжного заходу, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили після її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 19.11.2024 року.

СуддяОСОБА_7