Справа № 524/7292/24
Провадження № 1-кс/524/2298/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув клопотання ОСОБА_3 про скасування арештів майна, накладених ухвалами слідчого судді від 23 липня 2024 року в матеріалах кримінального провадження, зареєстрованого 01.06.2024 року в ЄРДР за №0001233 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді звернувся ОСОБА_3 із клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту майна, а саме просить скасувати арешти майна, який накладено ухвалами слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23 липня 2024 року, зокрема на свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 та ключі від автомобіля «AUDI», д.н.з. НОМЕР_2 , мотивуючи відсутністю потреби в органу досудового розслідування у таких арештах майна.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, просив розглянути клопотання за його відсутності.

Слідчий СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 у судове засідання не прибула.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, встановив наступне.

Ухвалами слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23 липня 2024 року були накладені у вказаному кримінальному провадженні арешти на майно вилучене під час обшуку 22.07.2024 року, зокрема на свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 та ключі від автомобіля «AUDI», д.н.з. НОМЕР_2 .

У ч. 1 - 4 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає

критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У відповідності до абз. 2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У розумінні ст. 64-2 КПК України та ст. 1 Протоколу (колишнього Першого протоколу) до Європейської конвенції прав людини та основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, власник та/або володілець майна має гарантоване право на вільне володіння своїм майном, зокрема арештованими зазначеними речами, які вказують та є необхідними речами і документами при використанні для реалізації права власності, зокрема права користування зазначеним автомобілем«AUDI», який не перебуває під арештом, але знаходиться у заявника як його власника, що означає, що заявник має право пов`язаного з правом власності, яке є зареєстрованим на даний час, але становить певну сукупність прав щодо володіння, користування та розпорядження.

Тлумачення положень ст. 1 Протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справи «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України:

«...1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майно повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції» (ВП), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції» від 22.09.1994 року, Series AN 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, п. п. 49-62 від 10.05.2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майно повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73 Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства, п. 50, Series AN 98)...»

Слідчий суддя приймає до уваги доводи заявника та акцентує увагу на тому, що заявник клопотання, як власник вказаних видів майна, фактично позбавлений реальної можливості користуватися автомобілем, а враховуючи наведені обставини, які вказують на те, що потреба в арешті свідоцтва та ключів не існує, бо ці речі і документи не відносяться до речових доказів у кримінальному провадженні, не мають характер таких доказів, не відносяться до знарядь вчинення кримінального правопорушення, до предметів, які можуть бути в примусовому порядку вилучені чи конфісковані, або звернуті у забезпечення цивільного позову, який не було заявлено у кримінальному провадженні, а тому у продовженні арештів зазначеного у прохальній частині клопотання заявника майна немає необхідності, продовження арешту на таке майно може призвести до порушення прав заявника як власника цього майна та реалізації права власності у розумінні ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст. 64-2, 170, 173,174 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23 липня 2024 року (справа 524/7292/24 провадження № 1-кс/524/2255/24; справа 524/7292/24 провадження № 1-кс/524/2256/24) у кримінальному провадженні, зареєстрованого 01.06.2024 року в ЄРДР за №0001233 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на свідоцтво про реєстрацію ТЗ № НОМЕР_3 та ключі від автомобіля «AUDI», д.н.з. НОМЕР_2 .

Зобов`язати слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 та/або інших уповноважених осіб органу досудового розслідування повернути вказані речі та документи негайно власнику ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: