Номер провадження: 11-кп/813/1815/24
Справа № 521/2976/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження №0000341 від 09.12.2020 року за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл, Одеської області, офіційно не працевлаштований, має неповну вищу освіту, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 04.10.2023 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.4 ст. 186 КК України,

визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України та йому призначено покарання:

-за ч.1 ст. 309 КК України покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

-за ч.1 ст. 263 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

-за ч.3 ст. 307 КК України покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2023 року за ч.4 ст. 186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі, визначено остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання рахується ОСОБА_8 з моменту затримання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2023 року, а саме з 04.10.2023 року.

Вироком суду вирішено питання щодо процесуальних витрат, долю речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до змісту мотивувальної частини вироку суду, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з мотивів незаконного зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , зберігав пістолет «Retay Eagle XU» № НОМЕР_1 , виготовлений промисловим способом, з подальшим внесенням конструктивних змін саморобним способом, а саме видалення захисних елементів з каналу ствола та заштифтовування газопровідного отвору, що належить до категорії короткоствольної, гладко ствольної вогнепальної зброї калібру 9 мм. Р.А. та 11 пістолетних патронів промислового способу виробництва «СОВА П 9 мм.», калібру 9 мм. Р.А., які відносяться до категорії боєприпасів до вогнепальної зброї.

Після чого, 08.12.2020 року, в період часу з 19 години 29 хвилин по 23 годину 00 хвилин, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , в результаті чого виявлено та вилучено пістолет «Retay Eagle XU» № НОМЕР_1 , виготовлений промисловим способом, з подальшим внесенням конструктивних змін саморобним способом, а саме видалення захисних елементів з каналу ствола та заштифтовування газопровідного отвору, що належить до категорії короткоствольної, гладко ствольної вогнепальної зброї калібру 9 мм. Р.А. та 11 пістолетних патронів промислового способу виробництва «СОВА П 9 мм.», калібру 9 мм. Р.А., які відносяться до категорії боєприпасів до вогнепальної зброї, які ОСОБА_8 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_8 , у невстановленому місці та у невстановлений час, діючи з прямим умислом, з мотивів незаконного придбання наркотичного засобу та психотропної речовини, придбав наркотичний засіб канабіс, масою 2847 г., тобто у великих розмірах та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено МДМА (3,4 - метилдіоксиметамфетамін), масою 0,418 г., з метою подальшого збуту, які став зберігати за адресою: АДРЕСА_3 , а саме 2847 г. в 3 скляних банках об`ємом 3 літри, 1-й скляній банці об`ємом 1,5 літри, 1 скляній банці об`ємом 1 літр, 1-му полімерному відрі білого кольору з під будівельної фарби, 4-х полімерних прозорих пакетах, 1-му полімерному пакеті білого кольору із кольоровим візерунком, 1-му полімерному пакеті бірюзово-фіолетового кольору, полімерній ємності об`ємом 18 літрів, особливо небезпечну психотропну речовину МДМА, масою 0,418 г. в пакунку з фольги.

Після чого, ОСОБА_8 , 08.12.2020 року, о 14 годині 20 хвилин, знаходячись у відділені ТОВ «Нова Пошта», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Розумовська, 29, отримав посилку з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, масою 10,086 г., тобто у великих розмірах, яку став зберігати при собі, з метою збуту.

Надалі, 08.12.2020 року, в період часу з 16 години 03 хвилини по 16 годину 16 хвилин, за адресою: АДРЕСА_4 , співробітниками поліції проведено огляд місця події під час якого у ОСОБА_8 в картонній коробці виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою 10,086 г.

Після чого, 08.12.2020 року, в період часу з 19 години 29 хвилин по 23 годину 00 хвилин, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , в результаті чого виявлено та вилучено наркотичний засіб канабіс, масою 2847 г., тобто у великих розмірах та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено МДМА (3,4 - метилдіоксиметамфетамін), масою 0,418 г., які ОСОБА_8 зберігав з метою збуту.

Крім того, ОСОБА_8 , у невстановленому місці та у невстановлений час, діючи з прямим умислом, з мотивів незаконного придбання без мети збуту наркотичного засобу, незаконно придбав у невстановленої особи наркотичний засіб канабіс, з метою особистого вживання без мети збуту, який став зберігати за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 .

Після чого, 08.12.2020 року, в період часу з 19 години 29 хвилин по 23 годину 00 хвилин, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , в результаті чого виявлено та вилучено металевий наперсток та фрагмент полімерної пляшки (верхню частину) з нашаруванням речовини темно-коричневого кольору, які містять особливо небезпечний наркотичний засіб - екстракт канабісу, загальною масою висушеної речовини 0,305 г., які зберігав з метою особистого вживання без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та звільнити ОСОБА_8 від покарання, на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, оскільки закінчились строки давності з часу вчинення обвинуваченим кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, тобто з 08.12.2020 року, навіть з урахуванням розшуку останнього з 24.10.2022 по 27.02.2023 року. В іншій частині вирок місцевого суду прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, вчинено ОСОБА_8 08.12.2020 року. Відповідно до ст.12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків та з моменту його вчинення минуло більше 3 років, інших кримінальних правопорушень обвинуваченим вчинено не було, а тому останнього необхідно звільнити від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

До початку апеляційного розгляду заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав зміни до апеляційної скарги, в якій просив змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та визнання останнього винуватим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання:

-за ч.1 ст. 309 КК України покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

-за ч.1 ст. 263 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

-за ч.2 ст. 307 КК України покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України визначити покарання ОСОБА_8 , шляхом часткового складання покарань, призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2023 року за ч.4 ст. 186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі та покарання за даним вироком остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. В іншій частині прокурор просить вирок суду залишити без змін. В обґрунтування змінених вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що місцевим судом не обґрунтовано мотивів призначення найсуворішого покарання обвинуваченому, оскільки ОСОБА_8 фактично визнав свою винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях, вчинив протиправні дії до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, має молодий вік та працездатний, має постійне місце проживання, а тому йому можливо призначити покарання у мінімальних межах санкцій статей кримінального закону. Також прокурор посилається на те, що судом першої інстанції, в супереч вимог ст.59 КК України безпідставно не зазначено про конфіскацію саме всього майна, яке належить обвинуваченому, тобто не конкретизовано яка саме частина майна обвинуваченого підлягає конфіскації.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти зміненої скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи зміненої апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України (дала КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Перевіривши доводи зміненої апеляційної скарги прокурора та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для висновку про доведеність винуватості обвинуваченого, що свідчить про відповідність оскарженого вироку вимогам КПК.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих йому дій, суд першої інстанції послався на досліджені докази під час судового розгляду, які досліджені в повному обсязі, допустимість яких ніким не оспорюється.

Дослідивши та зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, місцевий суд визнав їх належними, допустимими та достовірними, та дійшов обґрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності та взаємозв`язку, є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно оцінені надані стороною обвинувачення докази, порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

Разом з цим, колегією суддів визнаються слушними доводи сторони обвинувачення щодо необґрунтованості вироку суду в частині призначення покарання обвинуваченому, а тому в цій частині вирок місцевого суду підлягає зміні, з огляду на таке.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Санкції кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_8 :

-ч.1 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

- ч.1 ст. 263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

-за ч.3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції послався на характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, їх тяжкості, дані про особу обвинуваченого та спричинені наслідки, а також встановив відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 та ст.67 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження станом на час скоєння інкримінованих ОСОБА_8 дій, останній не був судимою особою, має молодий вік, фактично визнав повністю свою винуватість та надав послідовні покази у суді першої інстанції, має постійне місце реєстрації та проживання на території Одеської області.

У вироку, в обґрунтування призначення покарання, місцевий суд послався на врахування обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, їх тяжкість та ступінь суспільної небезпеки, а також дані про особу обвинуваченого. Однак таке посилання фактично носить формальний характер, оскільки суд взагалі не мотивував свого рішення стосовно мотивів призначення майже максимального строку основного покарання, передбачених санкціями статей ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.2 ст.307 КК України. Таке рішення місцевого суду не відповідає вимогам процесуального закону.

На думку колегії суддів, в даному кримінальному провадженні, враховуючи дані про особу обвинуваченого, призначення покарання майже в максимальних межах, є занадто суворим, що є підставою для зміні вироку в частині призначення покарання.

Крім того, в резолютивній частині вироку суд зазначив, що ОСОБА_8 визнається винуватим, зокрема за ч.3 ст.307 КК України, однак таке посилання суду є необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.2 ст.307 КК України та під час судового розгляду прокурор обвинувачення не змінював та додаткове обвинувачення не висував.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК, на потерпілого.

З огляду на викладені норми закону, суд не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення, збільшувати його об`єм, перекваліфіковувати дії обвинуваченого на більш тяжкі кримінальні правопорушення та пред`являти обвинувачення або притягати до кримінальної відповідальності інших осіб, яким не пред`являлося обвинувачення. Ці повноваження належать виключно до компетенції слідчого та прокурора як сторони обвинувачення.

Вимоги апеляційної скарги прокурора в частині не конкретизування судом першої інстанції додаткового покарання, тобто часткове або повне конфіскування майна обвинуваченого, відповідно до ст.59 КК України, колегія суддів визнає слушними, з огляду на таке.

Згідно вимог ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

В той же час, місцевий суд призначаючи додаткове покарання у виді конфіскації майна безпідставно не зазначив обсяг майна, яке належить обвинуваченому, що також є підставою для зміни вироку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пункт 4 ч. 1 ст. 408 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 409 КПК, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу захисника, а вирок місцевого суду змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Змінену апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2024 року в кримінальному провадженні №0000341 від 09.12.2020 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України змінити.

Викласти абзаци 1,2.3,4,5,6 резолютивної частини вироку в такій редакції:

« ОСОБА_8 визнати винуватим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст. 309 КК України покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

-за ч.1 ст. 263 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

-за ч.2 ст. 307 КК України покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України визначити покарання ОСОБА_8 , шляхом часткового складання покарань, призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2023 року за ч.4 ст. 186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі та покарання за даним вироком, остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна».

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до верховного суду протягом 3-х місяців з моменту її проголошення, а засудженим. Який утримується під вартою у той самий строк, з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4