УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 294/911/15-к

провадження № 51-5078 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши спільну касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини

За вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 вересня 2023 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна; за пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 та ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 289 КК - на строк 5 років без конфіскації майна; за пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115 КК - на строк 15 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 01 липня 2020 року, більш суворим, призначеного за цим вироком, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою - скасовано та звільнено його з-під варти негайно.

Зараховано ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у строк покарання строк їх попереднього ув`язнення з 15 березня 2015 року до 21 вересня 2023 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України № 838/VIIІ від 26 листопада 2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано вважати таким, що відбув призначене покарання повністю.

Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів укримінальному провадженні.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 05 серпня 2024 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з доповненнями задовольнив.

Вирок місцевого суду в частині призначення покарання засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 змінив.

Призначив ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 289 КК - на строк 5 років без конфіскації майна; за пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115 КК - на строк 15 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 та ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Також зараховано додатково ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у строк покарання строк їхнього попереднього ув`язнення з 22 вересня 2023 року (день ухвалення вироку) по 05 серпня 2024 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України № 838/VIIІ від 26 листопада 2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у зв`язку з чим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано вважати такими, що відбули покарання повністю.

Звільнено їх з під варти негайно в залі суду.

В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Суд визнав ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб та незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Як установив суд, 13 березня 2015 року між 19 та 20 годинами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ґрунтовій дорозі між селами Кихті та Рижів Чуднівського району Житомирської області зустрілися з ОСОБА_10 . У цей час та місці між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, до якого на боці ОСОБА_6 приєдналися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , поєднане з особливою жорстокістю, руками та ногами нанесли чисельні удари по голові, тулубу та кінцівках ОСОБА_10 , в результаті чого останній впав на землю, а ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжили його бити по голові, тулубу та кінцівках. Після чого витягли зі штанів потерпілого шкіряного ременя, яким зв`язали йому руки та перенесли потерпілого у багажник його автомобіля ВАЗ-2121, д.н.з. НОМЕР_3.

У подальшому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи з єдиним умислом вступили у попередню змову щодо незаконного заволодіння належним ОСОБА_10 транспортним засобом, який мали намір використати як знаряддя для вчинення злочину, а саме вивезення ОСОБА_10 в безлюдне місце.

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , 13 березня 2015 року близько 20 години, скориставшись наявними в замку запалення автомобіля ключами, завів двигун і на вказаному автомобілі, разом із ОСОБА_8 , покинули зазначене місце, незаконно заволодівши цим транспортним засобом, вартістю 30 910,88 грн, чим спричинили майнової шкоди ОСОБА_10 на вказану суму.

У той же час ОСОБА_7 , діючи з єдиним спільним умислом із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , направленим на умисне вбивство ОСОБА_10 , поєднане з особливою жорстокістю, власним автомобілем АUDІ-80, д.н.з. НОМЕР_2 , поїхав попереду автомобіля ВАЗ-2121, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , таким чином показуючи маршрут руху.

Після цього, 13 березня 2015 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи узгоджено, на вказаних автомобілях прибули на ділянку автодороги сполученням Висока Піч - Житомир між селами Заможне та Рудківка Житомирського району Житомирської області, витягли з багажника автомобіля потерпілого та, тримаючи його під руки, відвели від дороги в напрямку лісосмуги на відстань 43 метри, де у період із 20:33 до 21:52, діючи з єдиним умислом, руками, ногами та ребром робочої частини штикової лопати, зі значною силою прикладання нанесли чисельні удари по голові, грудній клітині, тулубу та кінцівках ОСОБА_10 , тобто у такий спосіб умисно його вбили з особливою жорстокістю.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової-лицевої травми у вигляді чисельних синців і саден обличчя, відкритого перелому кісток носа, чисельних крововиливів в м`які тканини голови, лінійного перелому основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки півкуль, стовбура та в шлуночки головного мозку, що ускладнилась набряком головного мозку.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , поєднаного з особливою жорстокістю, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , із метою приховання слідів злочину, закопали труп потерпілого в землю на місці вчинення вбивства, а знаряддя вчинення злочину - штикову лопату помістили у багажник автомобіля ВАЗ-2121, д.н.з. НОМЕР_3 . У подальшому, того ж дня близько 23 години ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , із метою приховання слідів злочину, перемістили вказаний автомобіль, на ділянку місцевості неподалік с. Карвинівка Романівського району Житомирської області, де його підпалили, а самі залишили місце вчинення злочину.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У спільній касаційній скарзі потерпілі, не оспорюючи доведеності винуватості засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та правильності кваліфікації їх дій за пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК, просять скасувати на підставах, передбачених статей 408, 409 та 414 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвалу апеляційного суду, а вирок місцевого суду залишити без змін. Вказують, що скасований вирок місцевого суду обґрунтований та вмотивований, а нове рішення суду апеляційної інстанції за своїм видом явне несправедливе через м`якість, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та винним особам.

Зазначають, що обставини, які визнані апеляційним судом такими, що пом`якшують покарання, такими не є, оскільки ОСОБА_7 і ОСОБА_6 щиро не розкаялися, вину визнали частково.

Судові рішення щодо ОСОБА_8 у касаційній скарзі потерпілих не оскаржуються.

Мотиви Суду

За змістом ст. 50 КК значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як убачається з касаційної скарги, висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, пунктами 4 та 12 ч. 2 ст. 115 КК, та кваліфікація їх дій скаржниками не оспорюються.

Так, апеляційний суд, задовольняючи апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 із доповненнями та змінюючи рішення місцевого суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за пунктами 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК з довічного позбавлення волі на строкове покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, обґрунтовано зазначив, що:

- ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції визнав вину, просив вибачення у потерпілих, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризувався за місцем проживання та роботи, має батьків - інвалідів 2-ї групи, які потребують його допомоги, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - визнання вини;

- ОСОБА_6 визнав свою винуватість у повному обсязі, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, неодноразово просив вибачення у потерпілих, щиро розкаявся, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, до події працював лісником в Чуднівському лісництві ДП «Дзержинський лісгосп АПК», де зарекомендував себе з позитивної сторони, має матір-пенсіонерку та батька інваліда 2-ї групи, які потребують його допомоги, а також є єдиним з обвинувачених, хто частково відшкодував потерпілим матеріальну шкоду, наявність обставин, які пом`якшують покарання - повне визнання останнім своєї вини, щире каяття та часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілим.

Ухвала апеляційного суду є вмотивованою та за своїм змістом відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК.

Колегія суддів погоджується з цим висновком і вважає, що призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, а рішення про зміну виду призначеного покарання є мотивованим та обґрунтованим.

Доводи потерпілих про безпідставність визнання апеляційним судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 і ОСОБА_6 їх щире каяття та визнання вини є безпідставними. Щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, у тому числі на стадії апеляційного розгляду, однак у будь-якому випадку має бути щиросердне, яке характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Апеляційний суд, безпосередньо оцінюючи відношення ОСОБА_7 і ОСОБА_6 до вчиненого в межах своїх дискреційних повноважень, прийшов до висновку, що вони у вчиненому щиро каються, у тому числі ОСОБА_7 , який визнав свою вину під час апеляційного розгляду. З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції враховано як пом`якшуючу обставину ОСОБА_7 визнання своєї вини, а ОСОБА_6 - повне визнання своєї вини, щире каяття та часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілим.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який містяться у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 9 вересня 2024 року (справа № 715/2357/22).

З урахуванням викладеного, обґрунтування спільної касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а із спільної касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за спільною касаційною скаргою потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3