Провадження № 11-кп/4823/629/24
Категорія - ч. 7 ст. 111-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника- адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 10.05.2023 року за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначено йому покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла.

Обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено залишити без змін.

Строк відбування основного покарання ухваленоо обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 у порядку виконання цього вироку, після набрання ним законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник-адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді й вичерпанням можливості їх отримати. Зазначає, що обвинувачення ґрунтується на неперевірених показаннях двох свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які особисто не бачили присяги ОСОБА_8 та в матеріалах справи відсутнє інше документальне тому підтвердження.

Як встановлено судом першої інстанції, у березні-квітні 2014 року у м. Луганську та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству країни 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 року проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент рф ОСОБА_11 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

Так, 24.02.2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом президента ОСОБА_12 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який надалі неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи судом.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України № 309 від 22.12.2022, територія Сватівської міської територіальної громади Сватівського району Луганської області з 08.03.2022 року є тимчасово окупованою територією України.

Так, керівництвом окупаційної адміністраціє рф на тимчасово окупованій території Луганської області створено незаконні органи влади, у тому числі незаконно створено та організовано роботу правоохоронного органу «МВД ЛНР», підпорядкованого окупаційній владі.

За цих обставин, у невстановлений час, але не пізніше 07.07.2022 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх корисних інтересів, а саме отримання відповідної влади у м. Сватове Луганської області та маючи злочинний умисел на зайняття посади у незаконному правоохоронному органі, тобто в так званому «МВД ЛНР» та реалізуючи його, вступив у злочинну змову з представниками окупаційної адміністрації держави- агресора - російської федерації та іншими державними органами рф та, отримавши під них пропозицію зайняти посаду поліцейського у « Сватівському районному відділі внутрішніх справ МВД ЛНР », в порушення вимог Конституції України та Законів України добровільно, умисно погодився на вказану пропозицію.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , сповідуючи ідеї військово-політичного керівництва рф щодо політичної, ідеологічної, національної нетерпимості та ненависті до української нації і державності, підтримуючи антиукраїнські рухи, спрямовані на відокремлення від України частини її території та населення, а також з корисливих мотивів та хибного почуття кар`єризму, у невстановлений час, але не пізніше 07.07.2022, будучи призначеним на посаду поліцейського у « Сватівському районному відділі внутрішніх справ МВД ЛНР », склав присягу на вірність ЛНР та її народу.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , котрий показань суду не надавав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що процедура «in absentia» неминуче припускає деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 2975 цього Кодексу. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом (в редакції Закону України № 1689-VII від 07.10.2014).

Вказані приписи ст.323 КПК України, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції, були виконані.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Доводи захисника про відсутність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення не відповідають дійсності.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_9 , яка з початку повномасштабного вторгнення була старостою с. Преображенне та особисто знала обвинуваченого ОСОБА_8 , який зараз мешкає в м. Сєвєродонецьк, останній пішов працювати в поліцію так званої «ЛНР», і вона бачила його по телебаченню та в чатах в формі, коли він приймав присягу в приміщенні поліції так званої «ЛНР». Один раз бачила в формі поліції «ЛНР» в селі. ОСОБА_8 вербував місцевих жителів, підслуховував розмови людей з рідними, які приходили до клубу поспілкуватися, оскільки на той час Інтернет був тільки в приміщенні клубу.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що особисто знала обвинуваченого ОСОБА_8 та бачила його в формі поліції «ЛНР» на автомобілі з номерами «ЛНР» не одноразово. Випадково підслухала розмову ОСОБА_8 з жителькою с. Преображенське, в якій останній домовлявся про те, щоб вона слухала хто про що розмовляє, хто підтримує Україну і повідомляла йому, а він її буде покривати.

Зазначені показання свідків є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- повідомленням т.в.о. начальника Ріпкинського РВ УСБУ в Чернігівській області від 03.05.2023 року відповідно до якого, після окупації зс рф Луганської області, 7 липня 2022 року ОСОБА_8 добровільно вступив на службу до поліції т.зв. «ЛНР» та проходить службу в Сватівському районному відділі внутрішніх справ «МВД » «ЛНР». У складі поліції т.зв. «ЛНР» проводить репресії проукраїнськи налаштованого населення окупованої частини Луганської області.

- актом огляду від 03.05.2023 року та протоколом огляду речей та документів від 12.09.2023 року відповідно до яких проведено огляд відео файлу з назвою « НОМЕР_1 », який був розміщений ІНФОРМАЦІЯ_4 в мережі Інтернет

ІНФОРМАЦІЯ_5. Відеоматеріал демонструє процес прийняття присяги на вірність народу т.зв. «ЛНР» поліцейськими «Троицкого, Сватовского и Новоайдаровского РОВД МВД ЛНР », зокрема зі стоп кадру, зробленому на 02 хв. 38 сек. видно ОСОБА_8 , який в формі поліцейського т.зв. «ЛНР» (на футболці присутній напис російською мовою «ПОЛИЦИЯ») зачитує якийсь текст (ймовірно текст присяги на вірність народу т.звю «ЛНР») тримаючи в руках папку, яка має символіку т.зв. «ЛНР».

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2023 року, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впізнали ОСОБА_8 за загальними рисами (формою обличчя, носа, бровами зачіскою, залисинами та кольором шкіри), як особу, яка вступила на службу до поліції т.зв. «ЛНР» та прийняла присягу на вірність псевдореспубліці.

Вказані протоколи пред`явлення особи для впізнання оформлені належним чином, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства та уповноваженим слідчим, який входив у слідчу группу. Будь-яких невідповідностей слідчих дій нормам КПК України, колегією суддів не встановлено.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.7 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на недоведеність складу кримінального правопорушення через відсутність в матеріалах справи документального підтвердження присяги ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються іншими матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності.

У вироку суду першої інстанції, в повній відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням.

Так, ОСОБА_8 добровільно зайнявши посаду у правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, усвідомлював, що цим він допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади та приймає участь в реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора.

Тобто, доводи захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, а тому, на переконання колегії суддів, така позиція апелянта пов`язана з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого,який раніше не судимий, відсутність обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання саме у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч.7 ст.111-1 України, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України на певний строк та з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки перевиховання ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4