У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2024 року м. Ужгород
Прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що 06 липня 2024 року в чергову частину відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення працівника СКП ВП №1 Ужгородського РУП ОСОБА_4 про те, що під час перевірки документів за адресою: АДРЕСА_1 у військовослужбовця частини НОМЕР_1 гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено зіп-пакет в якому знаходилась кристалічна речовина жовтого кольору, зовні схожа на наркотичну.
06 липня 2024 року, дізнавачем СД відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 було проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 . В ході огляду місця події було вилучено 1 (один) зіп-пакет із вмістом речовини кристалічного походження, жовтого кольору схожої на наркотичну; упаковку з-під крейди; мобільний телефон марки «SONY». Дані речі вилучено в громадянина, який назвав себе ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 .
Постановою дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 08.07.2024 року вилучені речі визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні.
З урахуванням наведеного, з метою збереження речових доказів, прокурор у клопотанні просить накласти на них арешт.
Прокурор у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
Власник вилучених речей у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомляв.
У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов),чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
06 липня 2024 року в чергову частину відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення працівника СКП ВП №1 Ужгородського РУП ОСОБА_4 про те, що під час перевірки документів за адресою: АДРЕСА_1 у військовослужбовця частини НОМЕР_1 гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено зіп-пакет в якому знаходилась кристалічна речовина жовтого кольору, зовні схожа на наркотичну.
Згідно протоколу огляду місця події від 06.07.2024 року, в ході такого було виявлено та вилучено: 1 (один) зіп-пакет із вмістом речовини кристалічного походження, жовтого кольору схожої на наркотичну; упаковку з-під крейди; мобільний телефон марки «SONY». Дані речі вилучено в громадянина, який назвав себе ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 .
Постановою дізнавача ОСОБА_7 від 08.07.2024 року вилучені речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, вивчивши дане клопотання, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає переконливими доводи прокурора, про те, що вилучені речі відповідають критеріям ст. 98 КПК України та могли зберегти на собі сліди злочину чи містять інші ознаки, які мають важливе значення для досудового розслідування.
Так, слідчий суддя бере до уваги, що такі можуть бути предметом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Також прокурором, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речового доказу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Прокурором у клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а відтак, за наведених вище обставин, слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилучених речей.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення судових експертиз, що очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаними речами.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання та арешту майна з метою забезпечення збереження їх як речового доказу у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події від 06 липня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- 1 (один) зіп-пакет із вмістом речовини кристалічного походження, жовтого кольору схожої на наркотичну та упаковку з-під крейди;
- мобільний телефон марки «SONY», на якому знаходиться інформація щодо отримання речовини схожої на наркотичну, які було вилучено в громадянина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 .
Роз`яснити, що у відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено і проголошено 19.07.2024 року о 16 год. 50. хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1