ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6340/22 Номер провадження 11-кп/814/1375/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілої представника потерпілої захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000340 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Золокар Мартунинського району Республіки Вірменія, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, пенсіонер, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 :

- на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 100000 грн;

- на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 2745,92 грн.

Згідно з вироком, ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що він 21 березня 2022 року близько 10 год. 15 хв., керуючи автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 210 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Майдан Незалежності у м. Полтава від вул. Балакіна у напрямку вул. Соборності, у районі перехрестя з вул. Коваля, в порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

За змістом апеляційної скарги захисник просить не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вважає, що суд не врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який визнав вину та щиро розкаявся, раніше не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, вчинив злочин з необережності, за місцем проживання характеризується позитивно.

Наголошує, що ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, а злочин вчинив, будучи тверезим.

Зауважує, що члени родини обвинуваченого не мають права керувати транспортними засобами, а під час воєнного стану може виникнути потреба в евакуації чи іншому використанні автомобіля.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду в частині вирішення заявленого нею цивільного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_10 на її користь моральну шкоду в розмірі 400000 грн.

При цьому зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає характеру та обсягу перенесених нею моральних страждань.

Зазначає, що внаслідок ДТП отримала переломи ребер, лобкової та сідничної кістки, закриту черепно-мозкову травму, закритий багатоскалковий перелом бокової маси крижа зліва з переходом на куприк зі зміщенням та інші ушкодження, які відносяться до категорії тяжких по ознаці небезпеки для життя та завдали їй глибоких душевних та фізичних страждань.

Стверджує, що внаслідок отриманих травм тривалий час змушена проходити лікування, проте не змогла повернутись до нормального життя і їй встановлено ІІ групу інвалідності, що негативно позначилося на її психічному та емоційному стані внаслідок глибоких душевних страждань.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої захисник ппрохає залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування потерпілої та її представника про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, думку прокурора, який вважав за необхідне скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої з призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства, а також звертав увагу на безпідставне зазначення судом про наявність обставини, яка обтяжує покарання - тяжкі наслідки, завдані злочином, та водночас не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України в апеляційних скаргах не спростовуються.

Водночас, що стосується визнання судом обставини, яка обтяжує покарання - тяжкі наслідки, завдані злочином, то колегія суддів уважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За п.4 ч.1 ст.91 цього Кодексу обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування не покликався як на обставину, яка обтяжує покарання - тяжкі наслідки, завдані злочином.

Цієї обставини також не відображено в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до п.6 ч.2 ст.291 КПК України.

На думку колегії суддів, визнання судом з власної ініціативи цієї обставин відповідно до п.5 ч.1 ст.67 КК України такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст.337 КПК України.

З огляду на те, що місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, з мотивувальної частини вироку, у відповідності до ч.2 ст.404 КПК України, необхідно виключити посилання суду на наявність у кримінальному провадженні обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_10 - тяжкі наслідки, завдані злочином.

Доводи захисника про безпідставне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є непереконливими.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до роз`яснень в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ч.2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи ОСОБА_10 основне покарання, місцевий суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з огляду на обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, про які наголошено в апеляційній скарзі, обґрунтовано прийшов до висновку про призначення основного покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, та про можливість звільнення від відбування такого покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.

При цьому місцевий суд дійшов до правильного висновку, що враховані при призначені основного покарання обставини, що його пом`якшують, не є безумовною підставою для незастосування додаткового виду покарання.

Призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд також дотримався наведених вимог закону та належним чином мотивував своє рішення.

Колегія суддів погоджується, що суд обґрунтовано взяв до уваги конкретні обставини кримінального провадження, а також враховує, що обвинувачений є пенсіонером і позбавлення права керування транспортними засобами не позбавить його засобів до існування.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення ОСОБА_10 Правил дорожнього руху, що призвело до заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень і їй встановлена ІІ група інвалідності.

Також суд бере до уваги пояснення потерпілої, яка повідомила, що обвинувачений після ДТП відшкодовував лише невелику частину витрат на лікування та вже більше двох років жодних відрахувань на її користь не проводив.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними твердження захисника про наявність достатніх підстав не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та приходить до висновку, що призначене ОСОБА_10 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає принципам законності та індивідуалізації та є справедливим.

Що стосується доводів потерпілої про неправильне вирішення судом її цивільного позову про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, колегія суддів приходить до такого.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 цього Закону №1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 звернула увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням.

Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок місцевого суду про абсолютність права потерпілої на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, тобто обвинуваченого, в даному випадку є помилковим.

Наведені порушення закону згідно з ч.1 ст.412 КПК України є істотними та перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження, а також унеможливлюють прийняття апеляційним судом рішення по суті вимог потерпілої в частині цивільного позову про стягнення моральної шкоди.

Тому вирок в цій частині підлягає до скасування у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням в цій частині нового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 412, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2024 року щодо ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

На підставі ч.2 ст.404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про наявність обставини, яка обтяжує покарання - тяжкі наслідки, завдані злочином.

В іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2024 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4