Справа №523/4492/24
Провадження №1-кп/523/1083/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеса ОСОБА_3

у присутності обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000133 від 16.02.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Овідіополь Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого. не працюючого, раніше судимого:

- 26.03.2018 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ст.ст.185 ч.2, 289 ч.2, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнився 14.05.2021 року за відбуттям покарання.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.4 КК України, -

Встановив:

У січні 2024 року, більш точний час досудовим слідством не встановлений, ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним, що на території України оголошений воєнний стан відповідно Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_5 за №64/2022 від 24.02.2022 року та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" за №2102-ІХ від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України та продовженого Указами Президента України за №133/2022 від 14.03.2022р., №259/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 7.11.2022р., №58/2023 від 6.02.2023р., №254 від 1.05.2023р., №451 від 26.07.2023р., №734 від 6.11.2023р., Законами України №2119-ІХ від 15.03.2022р., №2212-ІХ від 21.04.2022р., №2263-ІХ від 22.05.2022р., №2500-IX від 15.08.2022р., №2738-IX від 16.11.2022р., №2915-IX від 7.02.2023р., №3057-IX від 2.05.2023р., №3275-IX від 27.07.2023р., №3429-IX від 8.11.2023р., №3429-IX від 8.11.2023р., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , діючи повторно навмисно, маючи корисливий намір направлений на заволодіння чужим майном в умовах воєнного стану, скориставшись сприятливими умовами, будучи впевненим, що його дії залишаються непомітними для оточуючих, підійшовши до автомобілю марки «Opel Vectra», який був припаркований за вищезазначеною адресою, непомітно шляхом вільного доступу таємно викрав майно, належного ОСОБА_6 , а саме радіатор охолодження двигуна марки «Nissеns» вартістю 2000 гривень, який знаходився поряд зі вказаним транспортним засобом, після чого покинув місце скоєння злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 2000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно, у вказаний в обвинувальному акті день у січні 2024 року, проходячи по АДРЕСА_3 , викрав радіатор охолодження, який знаходився поряд з автомобілем. Вину у скоєнні кримінального правопорушення визнає повністю, усвідомлюючи протиправність своїх дій, що скоїв крадіжку у період дії оголошеного воєнного стану, не оспорюючи кваліфікацію дій, просив вибачення, запевняючи, що більше нічого подібного вчиняти не буде.

Обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілого, свідка, повне оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Таким чином встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями скоїв умисне кримінальне правопорушення за ст.185 ч.4 КК України за кваліфікуючими ознаками, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

У ході судового засідання прокурор ОСОБА_3 заявив про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з внесеними змінами до КК України та втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, так як інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення підлягає декриміналізації, сума збитків викраденого майна відповідно пред`явленого обвинувачення 2000 гривень, за викладених підстав вважав за можливе закрити кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти закриття кримінального провадження, зазначаючи, що наслідки закриття йому відомі.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, в матеріалах кримінального провадження міститься заява про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження за наступного.

Вирішуючи питання щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд враховує приписи ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом яких кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ч.4 ст.5 КК України якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Статтею 58 Конституції закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 9.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення, тобто з 9.08.2024 року змінився «розмір крадіжки», збільшена сума, з якої особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

При цьому, за приписами п.5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Так, п.п.169.1.1 ст.169 Податкового кодексу України вказано, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2024 року становить 3028 грн. Тобто, неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1514 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів відповідно 3028 гривень.

З наведеного вбачається, що крадіжка майна вартістю до 3028 грн. включно становить адміністративне правопорушення.

Вищезазначений Закон №3886-ІХ покращує юридичне становище особи, поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності, внесені законодавцем зміни скасовують кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду за №0306/7567/12 від 13.01.2021 року, а саме в контексті питання застосування закону до осіб, що вчинили крадіжку майна від 302 грв. до 3028грв., в якій викладено, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні до втрати цією нормою чинності.

Крім цього, у висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду за №278/1566/21 від 7.10.2024 року визначено, що Закон №3886-ІХ, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні статті 5 КК для тих діянь, які до набрання цим законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП; зміни, внесені Законом №3886-ІХ мають зворотну дію в часі; при визначенні, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, діючий на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень пункту 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ та підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В пунктах 1-2 ч.2 ст.284 КПК України зазначено, що кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 ст. 284 КК України, якщо обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Відповідно до абз. 5 ч.7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

За змістом вимог ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо підчас здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляді, запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн, а 50% від його розміру становили 1514 грн. З огляду на зміст положень КК України та Закону №3886-IX на момент вчинення ним злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 3028 грв.

Як встановлено зі змісту пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні у січні 2024 року крадіжки загальною вартістю 2000 грв. та його дії кваліфікуються за ч.4 ст.185 КК України.

Враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 викрадене майно на суму, що станом на день розгляду провадження судом встановлена адміністративна відповідальність, оскільки Законом №3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 9.08.2024 року підвищилась межа вартості викраденого майна, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, суд дійшов до висновку, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Матеріали кримінального провадження досудового розслідування за №0000133 від 16.02.2024 року до обвинувального акту прокурором не долучались, суду лише були надані характеризуючи матеріали відносно ОСОБА_4 .

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування залучення експертів для проведення експертиз не здійснювалось, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні, речові докази не долучалися.

Також суд приймає до уваги ту обставину, що в рамках даного кримінального провадження відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався, тому після набрання ухвали чинності скасуванню не підлягає.

Разом з цим суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч.4 ст.38 КУпАП зі змінами та доповненнями внесеними згідно Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 року, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 51 цього Кодексу може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Положеннями ч.8 ст.38 КУпАП регламентовано, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.5 КК України, п.4-1 ч.1 ст.284, ч.2 ст.284, ст.ст.285-288, 369-372, 394-395, 479-2 КПК України, суд, -

Постановив:

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження за №0000133 від 16.02.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Кримінальне провадження за №0000133 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, за підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.

Копію ухвали направити до уповноваженого органу Національної поліції, а саме до відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області для відома та прийняття відповідного рішення у порядку КУпАП у разі встановлення наявних підстав.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1