Справа № 346/4261/24
Провадження № 1-кс/346/758/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 р.м. Коломия

Слідчий суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області клопотання прокурора Коломийської окружної прокуратури: ОСОБА_3 , про арешт майна фізичної особи, по кримінальному провадженню № 0000221, з правовою кваліфікацією: стаття 290 КК України,

в с т а н о в и в :

До Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 05 серпня 2024 року, із клопотанням про арешт майна фізичної особи, звернувся прокурор, додавши до нього матеріали, якими обґрунтовується клопотання та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аргументи прокурора.

04.08.2024 року о 13:17 надійшло повідомлення зі служби 102 від працівника УПП ОСОБА_4 , про те, що в смт. Отинія, на автодорозі Н-10, зупинили автомобіль марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки даний автомобіль являється двійником, тобто має номерний знак іншого автомобіля, але схожий на нього і оголошений у розшук. Згідно інформації ІПНП підсистеми «ГАРПУН» транспортний засіб марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , із номером кузова НОМЕР_2 , відповідно до заяви ОСОБА_5 від 16.07.2024 оголошено в розшук автомобіль цієї ж марки, моделі та номером, але без панорамного даху (в оригінальній машині є панорамний дах, але оригінал перебуває за межами території України).

Виїздом слідчої оперативної групи на місце події (в АДРЕСА_1 ) було встановлено, що на планшетному пристрої поліцейського, який зупинив автомобіль було повідомлення по системі "Гарпун" від чергової частини патрульної поліції м. Івано-Франківськ, про те, що т/з марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 використовує номерний знак, який вищевказаному т/з не належить, і що цей автомобіль перебуває у розшуку (Ініціатор розшуку УПП в м. Київ, територіальний підрозділ НПУ, відділ розшуку). І в цей же день, слідчим СВ Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 проведено огляд місця події на автодорозі «Н-10» сполученням «Івано-Франківськ-Стрий-Чернівці-Мамалига», де за адресою смт. Отинія, вул. Свободи, 29, праворуч на узбіччі було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , із номером кузова НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_2 .

Окрім цього під час перевірки документів на вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_8 пред?явив поліцейському УПП капралу поліції ОСОБА_9 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , згідно якого транспортний засіб марки «КІА SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , із номером кузова НОМЕР_2 зареєстрований за гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. АДРЕСА_3 . Але це свідоцтво, за рапортом поліцейського, мало ознаки підробки, а саме відсутня фарба OVI та кольорова гама відрізняється від оригінального зразка. Але у подальшому, в ході проведення огляду місця події ОСОБА_8 відмовився надавати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 . І від дачі будь-яких показів теж відмовився.

05.08.2024 відомості за даним фактом були внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000221 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

І саме тому вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу слід арештувати. Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження - накладення арешту може призвести до їх можливого приховування, пошкодження, зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки цей автомобіль та свідоцтво мають ключове значення для даного кримінального провадження, як речові докази, які слід зберегти. Підставою накладення арешту на вказане майно є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вони є доказом кримінального правопорушення, зокрема речовим.

Наведені обставини підтверджуються: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000221 (а.с.4); рапорти працівників поліції (а.с.5,6,46) протоколом огляду місця події від 04 серпня 2024 року (а.с.7-9); поясненнями ОСОБА_8 (а.с. 10); заявою ОСОБА_5 та копіями фотознімків автомобіля (а.с. 11,12-13), копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14,34), витягом з ІТС поліції щодо розшуку транспортного засобу (а.с.15-16), витягом з «АРМОР» (а.с. 17,37-42), постановою про визнання речовими доказами (а.с. 18-19), фототаблицею до протоколу огляду місця події (а.с. 31-33), постановою про призначення трасологічної експертизи (а.с.35-36), перевіркою по системі «Аркан» за період 01.01.2021 року по 05.08.2024 року (а.с.43), відповіддю на запит та історією реєстраційних дій згідно з державним реєстром транспортних засобів МВС (а.с.44-45).

І оскільки на думку прокурора, наведені обставини вказують на те, що могло бути вчинено кримінальне правопорушення, передбачене статтею 290 КК України, а вилучений автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію відповідає ознакам речового доказу, з метою їх збереження, на вказаний автомобіль та свідоцтво слід накласти арешт із повною забороною володіння, відчуження та користування вказаним майном. Позаяк, якщо цього не зробити, з огляду на властивості вказаного транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію, їх правову цінність як майбутнього речового доказу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України, вони можуть бути приховані чи зіпсовані.

Аргументи ОСОБА_8

Заперечував щодо задоволення клопотання про накладення арешту на автомобіль, оскільки тимчасове затримання автомобіля може мати місце тільки за наявності підстав вважати, що він вчинив будь-яке адміністративне правопорушення, передбачене статтею 265-2 КУпАП. Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, ОСОБА_8 жодного із перелічених статтею 265-2 КУпАП порушень не вчиняв, і відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» боржником не являється. Крім цього, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, а ОСОБА_8 пропонував поліцейським доставити автомобіль у будь-який час та потрібне місце, що підтверджує відсутність бажання приховувати авітомобіль. Разом з цим просив врахувати і те, що повідомлення на планшет не може вважатись підставою чи розумною підозрою в розумінні статті 170 КПК України. У зв`язку із чим просив клопотанян прокурора розглянути за його відсутності, але відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Оцінка суду.

Слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

І розглядаючи клопотання про арешт майна фізичної особи, зокрема: 1) автомобіля, марки: "KIA", моделі: " Sportage ", державний номерний знак НОМЕР_1 та 2) свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , суд виходить із того, що тут має місце вирішення питання про втручання держави у право власності особи на вказані речі.

Суд одразу відзначає, що в силу положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Також суд застосовує і враховує положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за якими, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тому з огляду на викладене, право власності не є абсолютним і може зазнавати втручання держави, в тому числі шляхом позбавлення особи такого права, але тільки в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

А тут суд враховує, що положеннями частини 1 статті 16 КПК України передбачено, що на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку передбаченому цим кодексом, під час кримінального провадження допускається позбавлення або обмеження права власності. А згідно з положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України у зміст права власності, яке може бути обмежено або якого може бути позбавлено під час кримінального провадження, входять всі три правомочності: володіння, користування і розпорядження майном.

В силу положень частини 1 статті 16, з урахуванням норм статті 131 та частини 1 статті 170 КПК України, під час кримінального провадження, з метою досягнення його дієвості, позбавлення або обмеження права власності будь-якої особи може мати місце при застосуванні арешту, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому стаття 170 КПК України уточнює, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина 1); завданням арешту майна є запобігання можливості не тільки його приховування, а й пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина 1); арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу (частина 2 і 3).

Клопотання обґрунтовано тим, що транспортний засіб може бути речовим доказом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України, оскільки відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, і тому може бути предметом арешту.

Положення статті 290 КК України передбачають знищення, підробка або заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу, є кримінальним правопорушенням.

При цьому суд враховує, як це вказано у частині 1 статті 98 КПК України, що речові докази це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

А тому, з огляду на викладене, суд погоджується із аргументами прокурора про те, що вилучені транспортний засіб (марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , із номером кузова НОМЕР_2 ) та свідоцтво про його реєстрацію (серії НОМЕР_3 ), можуть бути предметом арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям речового доказу, зазначеним у статті 98 КПК України та можуть бути використані як речові докази по кримінальному провадженню щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України.

Також, з огляду на суть цих речей та їх правову цінність, як доказу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України, суд погоджується із тим, що вказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, якщо їх не арештувати, можуть бути не тільки приховані будь-якою людиною (у тому числі й їх фактичним володільцем: ОСОБА_8 ), а й перетворені чи зіпсовані (в частині номерних знаків та номеру кузова цього автомобіля) ним чи іншою людиною, і тому з метою запобігання цьому, на вказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію дійсно слід накласти арешт.

Внаслідок чого та з огляду на додані до клопотання письмові докази, у їх сукупності (а.с.4 - витяг з ЄРДР, який підтверджує внесення відомостей про кримінальне правопорушення одразу після проведення огляду місця події; а.с.7-9,31-33 - протокол огляду місця події з фототаблицею, який підтверджує огляд місця події, речі у вигляді автомобіля (без проведення огляду у самому автомобілі); а.с.11-14 - заява ОСОБА_5 з документами про незаконність використання номерних знаків на автомобілі марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , без панорамного люку зверху (які видавались на його автомобіль: марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , з панорамним люком зверху і який належить тільки йому, і який з березня 2022 року перебуває за кордоном), і цей інший автомобіль він просить розшукати; а.с.15-16 - витяг з ІТС поліції з відомостями про розшук автомобіля марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , з 17.07.2024р.; а.с.43 - відомості з ІТС ДПС про виїзд за кордон України автомобіля марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_1 , із номером кузова НОМЕР_2 , 22.03.2022 року;), суд вважає доведеним необхідність застосування арешту із вказаних вище правових і фактичних підстав, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу (запобігання можливості приховування, перетворення чи псування речей).

Суд не може погодитись із аргументами ОСОБА_8 про те, що підстав для зупинки його автомобіля та вилучення транспортного засобу не було.

По-перше. Оскільки зупинка автомобіля мала місце не у зв`язку із тим, що він підозрювався у вчиненні правопорушень, передбачених статтею 265-2 КУпАП, і не тому, що поліцейські вважали його боржником, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження». А оскільки його автомобіль перебував у розшуку на підставі заяви ОСОБА_5 , який вказаний у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, як власник автомобіля. А п.4 ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" чітко передбачає таку окрему підставу для зупинки будь-якого транспортного засобу, як перебування його у розшуку. І докази перебування у розшуку вказаного вище автомобіля, при цьому до моменту його зупинки поліцейським суду надано, і вони вказані вище.

По-друге. Вилучення транспортного засобу також відбувалось не у зв`язку із застосуванням поліцією КУпАП, а на підставі ч.3 ст.214 КПК України у її взаємозв`язку із ч.5 статті 237, ч.1 ст.300 та ч.2 ст.168 КПК України, які передбачають, що: у невідкладних випадках (а це був саме невідкладний випадок) до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події; при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження; для досудового розслідування кримінальних проступків дозволяється виконувати всі слідчі (розшукові) дії, передбачені цим Кодексом, а також вилучати знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, до внесення відомостей про кримінальний проступок до Єдиного реєстру досудових розслідувань; тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку чи огляду.

В силу положень частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження (а значить і арешту майна) не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Суд вважає, що доданими до клопотання матеріалами, у їх сукупності, прокурор дійсно доводить, що: існує обґрунтована підозра вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене статтею 290 КК України, і ступінь його тяжкості є підставою для застосування арешту вказаного прокурором транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрації, які можуть бути доказом правопорушення; потреби досудового розслідування, зокрема збір доказів та недопущення їх приховування, перетворення чи псування, виправдовують арешт транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію, які за своїми властивостями можуть бути приховані, перетворені чи зіпсовані, якщо не заборонити користування, володіння і відчуження цими речами; і саме завдяки арешту може бути виконано таке завдання, як запобігання приховуванню, перетворенню чи псуванню доказів, тобто їх збереженню.

Також, з метою повного виконання положень частини 2 та частини 4 статті 173 КПК України суд враховує і відзначає, що необхідність виконання доведеного прокурором завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення інтересів досудового розслідування в аспекті збирання і збереження речових доказів, виправдовує той ступінь втручання у право власності про який просить прокурор (повна заборона користуватися, володіти та відчужувати); такий спосіб втручання є розумним, співрозмірним із вказаним завданням, а його наслідки є допустимими і не суттєвими, а сам спосіб арешту є необхідним, тобто інтереси слідства є переважаючими над правом власності особи на вказані вище речі.

Таким чином, на підставі усього вище викладеного, вважаю, що прокурор довів перед судом наявність усіх підстав, з наявністю яких закон дозволяє втручання у право власності людини тією мірою, тим способом і для тієї мети, для яких це просить прокурор. А тому, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Отже, на підставі наведеного та керуючись статтями 2,3,7-33,36-40-1,84-99,103-117,131-132,167-175, 214-219,298-301,309-310,369-372,376,532 КПК України слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Коломийської окружної прокуратури: ОСОБА_3 , про арешт майна фізичної особи - задовольнити.

Накласти, до завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, арешт на таке майно шляхом заборони володіти, відчужувати і користуватись: 1) автомобілем, марки: "KIA", моделі: " Sportage ", коричневого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; 2) свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , які 04.08.2024 року були вилучені в ОСОБА_8 , з метою їх збереження, як речових доказів.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає безумовному негайному виконанню дізнавачем, слідчим, прокурором до скасування арешту, у встановленому кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Проінформувати заінтересованих осіб про ухвалу шляхом вручення або надсилання її копії.

Повний текст ухвали оголошений 13 серпня 2024 року о 17 годині 10 хвилин.

Слідчий суддя: ОСОБА_1