Справа № 203/2445/23
Провадження № 1-кс/0203/2062/2024
УХВАЛА

09 липня 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, розпочатого 05 квітня 2023 року з часу внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000237, у виді відсторонення від посади підозрюваного за ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брянки Луганської області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на посаді директора КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 88 КК України не судимий,

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2024 року прокурор Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 з групи прокурорів Дніпропетровської обласної прокуратури погодив клопотання, з яким слідчий звернувся 01 липня 2024 року на предмет відсторонення ОСОБА_4 від посади директора КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР в межах строку досудового розслідування без зазначення конкретного строку, яке за формою відповідає вимогам ст. 155 КПК України.

Клопотання обґрунтоване наявністю достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді з виконанням службових обов`язків, матиме можливість незаконними засобами вплинути на своїх співробітників та інших залежних від нього осіб, які будуть допитуватися в якості свідків, перешкоджаючи кримінальному провадженню за обставинами діяльності на керівній посаді, перебування на якій сприяло вчиненню декілька епізодній множинності тяжкого й особливо тяжкого злочинів з правовою кваліфікацією за ч.ч. 4, 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, у причетності до яких він обґрунтовано підозрюється.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, аргументуючи це необґрунтованістю повідомленої підозри в частині кола повноважень директора комунального підприємства, а також недоведеністю встановлених для відсторонення від посади підстав, тоді як наведені стороною обвинувачення міркування цілком охоплюються застосованим до підозрюваного запобіжним заходом.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, заперечення підозрюваного і міркування його захисників, дослідивши додані до клопотання докази, дійшов наступних висновків.

В ухвалі слідчого судді від 03 липня 2024 року про застосування запобіжного заходу вже надана належна оцінка обґрунтованості повідомленої підозри, а нові обставини стороною обвинувачення на час розгляду цього клопотання ще не виявлені, тоді як заперечення сторони захисту, по суті, залишилися незмінними, з огляду на що на цій стадії кримінального провадження в силу ст. 21 КПК України обґрунтована підозра ще не перестала існувати, виправдовуючи можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України з метою досягнення його дієвості включно з відстороненням від посади згідно ст.ст. 131, 154 цього Кодексу, враховуючи за п. 2 ч. 2 ст. 157 КПК України достатність доказів, які вказують на подію недоїмки місцевого збору за місця для паркування транспортних засобів за час обіймання ОСОБА_4 посади директора комунального підприємства, визначеного балансоутримувачем майданчиків для платного паркування та спеціально відведених автостоянок, що стала причиною виникнення підозри у вчиненні службовою особою злочину.

Зокрема, ОСОБА_4 відповідно до ст. 276 КПК України обґрунтовано підозрюється у попередній злочинній змові з корисливих мотивів з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , використовуючи при цьому своє становище і повноваження директора КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР (), створити в групі осіб необліковані надлишки обігових коштів від зменшення бази оподаткування місцевим збором у 2021-2023 рр. за рахунок заниження відведеної для паркування площі земельних ділянок у м. Дніпрі навпроти будинку на АДРЕСА_3 , в районі будинку на АДРЕСА_4 , шляхом підписання завідомо неправдивих офіційних додаткових угод до договорів про організацію та експлуатацію майданчика для паркування, що стороною обвинувачення кваліфіковано за ознаками реальної сукупності тяжкого й особливо тяжкого злочинів проти комунальної власності з додатковою кваліфікацією способу їх вчинення за правилами ідеальної сукупності нетяжким злочином у сфері службової діяльності, за що найсуворіша санкція ч. 5 ст. 191 КК України, з якою утворюється сукупність скоєного, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з обов`язковою додатковою конфіскацією.

21 червня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено відповідно до ст.ст. 277-278 КПК України про підозру в тому, що за версією з`ясованих стороною обвинувачення і детально викладених письмово у цьому повідомленні обставин він, обіймаючи з 19.03.2021 згідно розпорядженню Дніпровського міського голови № 1-18/3-рс від 18.03.2021 посаду директора КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР за трудовим контрактом, за місцем роботи у службовому кабінеті в будівлі на АДРЕСА_5 з метою власного протиправного збагачення у невстановлені досудовим слідством час й обстановці підписав з фізичними особами-підприємцями додаткові угоди до раніше вчинених договорів про зміну назви балансоутримувача і його платіжних реквізитів без визначення дійсної площі земельних ділянок, які використовуються для паркування, чим в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб привласнив і розтратив чуже майно шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем у великому та особливо великому розмірі, вчиненому повторно, для чого вдався до службового підроблення.

Водночас, як вбачається з клопотання та матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування продемонстрував відсутність чіткого плану відпрацювання слідчих версій за розробленою криміналістикою науково-обґрунтованою методикою і тактикою розслідування цієї групи злочинних посягань, який би потребами досудового розслідування за п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України виправдовував би такий ступінь втручання у трудові права підозрюваного без зловживання попередньою правовою кваліфікацією скоєного.

Так, провівши у кримінальному провадженні низку обшуків та оглядів місцевості для вставлення способу формування необлікованих надлишків обігових готівкових коштів, сторона обвинувачення повідомила про підозру, не звертаючи уваги на усталену судову практику відмежування за висновками Пленуму Верховного Суду України в п. 23 постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», від яких Велика Палата Верховного Суду не відступала, трьох альтернативних форм вчинення злочину шляхом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, з огляду на що підозрюваному може ставитися за вину або привласнення і слідом за ним наступним етапом злочину розтрата майна, або непов`язана з привласненням розтрата майна, яке по праву оперативного управління ним перебувало у віданні особи, або заволодіння шляхом зловживання службовим становищем директора, позаяк не всі ці форми одночасно. Саме лише поєднання таких форм в одному обвинуваченні одночасно потягло скасування вироку у подібній справі № 456/1181/15-к за висновками Верховного Суду у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду № 51-7858 км 18 від 28 лютого 2019 року.

Виявлення сформованих необлікованих надлишків грошових коштів відноситься до розкриття привласнення, а не поставленої за вину розтрати, яка передбачає встановлення дійсної недостачі матеріальних цінностей, тоді як площа земельних ділянок, якщо замість оборотних коштів розглядати її предметом злочину, як раз не відчужувалася у КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР жодним чином, будучи об`єктом незаконного використання через переховування обманом її відомої частини всупереч інтересам міської громади, як власника землі, для отримання майнових вигод (наживи) внаслідок безпідставного протиправного збагачення від збереження коштів, які не надходять у комунальну власність і можуть складати або упущену вигоду, або недоїмку за місцевим збором, що згідно ст.ст. 6, 8, 10 ПК України належить до єдиної системи оподаткування. В такому разі викладених у повідомленні про підозру обставин за висновками Верховного Суду у постанові колегії суддів Касаційного кримінального суду № 51-21км20 від 26 травня 2020 року для подібної справи № 761/29684/15-к може йти мова не більше, як про розв`язання конкуренції між заподіянням майнової шкоди шляхом обману за відсутності ознак шахрайства за ст. 192 КК України та ухиленням від сплати обов`язкових платежів за ст. 212 КК України, які за ступенем тяжкості ніяк не виправдовують ступінь втручання у трудові права підозрюваного.

Крім того, за висунутою стороною обвинувачення версією додаткові угоди до договорів з фізичними особами-підприємцями, які виступають агентами (операторами паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування), укладені після вступу на посаду підозрюваного ОСОБА_12 і не підписувалися «заднім числом», не містили матеріальної підробки, як то: підчисток, витравлень тексту чи дописок, імітації підпису іншої особи. Навпаки, за вину ставиться, що службова особа, яка їх підписала, не включила умови про зміну відведеної для паркування площі земельних ділянок, які в дійсності використовуються. Свобода договору за ст.ст. 6, 627 ЦК України жодним чином не забороняє визначити істотні умови для укладення додаткових угод на розсуд її сторін. Як у випаду вчинення фіктивного правочину лише «про людське око» без дійсного наміру його виконувати, або удаваного для приховання ним іншого, який в дійсності сторони мали на увазі, так і у випадку введення в оману для укладення угоди, має місце недійсність додаткової угоди через вади змісту чи волі, але не службове підроблення такої угоди. Відповідно, схиляння в один з перелічених способів контрагента до підписання додаткової угоди може утворювати дії підозрюваного для створенню умов до, істинно, підробки, але вже складених під приводом її виконання звітних документів для заниження показників виручки агента (оператора). Тобто, такі дії щодо підписання недійсних додаткових угод за ст. 14 КК України визнаються готуванням до службового підроблення первинних документів бухгалтерського обліку певної господарської операції і, самостійно, закінчений склад службового підроблення не утворюють.

До того ж, у своєму клопотанні та повідомленні про підозру ОСОБА_4 слідчий посилається на укладений з підозрюваним строковий трудовий контракт від 19.03.2021, пролонгований щорічно декількома додатковими угодами до 20 березня 2024 року, і жодного доказу достатньої правової підстави для перебування ОСОБА_4 на посаді директора після 20 березня і на момент розгляду клопотання про відсторонення від цієї посади слідчому судді надано не було, з огляду на що мали б бути, принаймні, перевірені обставини нарахування і виплати підозрюваному заробітної плати за роботу у КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР після 20 березня 2024 року, якщо додаткові угоди чи новий трудовий контракт відсутні, до чого сторона обвинувачення після повідомлення про підозру зусиль не доклала.

З фабулою повідомленої підозри йдеться про вже закінчені злочини, а наявність достатніх підстав вважати необхідним запобігання протиправній поведінці підозрюваного, який, перебуваючи на посаді, може продовжити злочинну діяльність та протиправно перешкоджати кримінальному провадженню, аргументована виключно дискредитацію репутації підозрюваного фактом повідомлення підозри, яка містить, як зазначено вище, істотні суперечності у правовій кваліфікації на користь більш м`якої і меншого ступеню тяжкості скоєного.

В свою чергу, сторона захисту надала характеристику з місця роботи, за якою підозрюваний вжив заходів і провів роботу для виявлення і стягнення боргів на користь КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР в розмірі, співвмірному з виявленою недоїмкою, на противагу чому сторона обвинувачення не тільки не спростувала такі відомості, а й надала інформацію про звільнення у 2019 році ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за службову недбалість згідно ст. 48 КК України через втрату ОСОБА_4 суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки, що спростовує доводи сторони обвинувачення про підстави відсторонення від посади за ч. 1 ст. 157 КПК України.

Відповідно, викладені стороною обвинувачення надумані обставини всупереч п. 6 ч. 2 ст. 155 КПК України не дають будь-яких підстав вважати, що наявні у підозрюваного за посадою можливості будуть використовуватися для протиправного перешкоджання кримінальному провадженню, тоді як питання ризиків знищення чи підроблення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, не розглядається в силу застереження ч. 3 ст. 26 КПК України, оскільки у клопотанні слідчий його не порушує.

Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування відповідно ч. 2 ст. 154 КПК України на строк не більше двох місяців з можливістю його продовження у встановленому цим Кодексом порядку. Тому формулювання у клопотанні слідчого про відсторонення від посади на невизначений строк в межах строку досудового слідства, по суті, спрямоване на його необмежену дію в часі, доки будуть продовжуватися строки досудового розслідування, в тому числі прокурором, що неприпустимо.

Таким чином, відсторонення від наведеної у клопотанні посади, на глибоке переконання слідчого судді, матиме своїм наслідком тільки втручання у конституційні трудові права, яке для убезпечення інших осіб від впливу пов`язаних з такою посадою можливостей не матиме жодних наслідків, оскільки сліди злочину задокументовані обшуками й оглядами та іншими слідчими діями і заходами забезпечення кримінальному провадження, на підставі чого за ступенем такого втручання потреби досудового розслідування за п. 2 ч. 3 і ч. 5 ст. 132 КПК України ніяк не виправдовує, а у клопотанні належить відмовити.

Керуючись ст. 131, 132, 154-157, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області, капітана поліції ОСОБА_13 , про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, розпочатого з внесення відомостей 05 квітня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 4 2023 04 000 0000237 з попередньою правовою кваліфікацією посягання за за ч.ч. 4, 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, у виді відсторонення від посади підозрюваного ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала з моменту її оголошення підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень, і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів, починаючи з наступного за цим дня.

Повна ухвала складена і оголошена учасникам провадження 12 липня 2024 року о 16:35 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1