ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2921/24 Справа № 932/6008/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000451 від 06.07.2024 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Войково, Нікопольського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який не має судимостей відповідно ст.89 Кримінального кодексу України (далі- КК),-

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.309 КК до покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не скоїть нового злочину, зобов`язавши його відповідно до п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 - не обирався.

Долю речових доказів та процесальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального кодексу України (далі- КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального проступку за наступних обставин.

05 липня 2024 року, приблизно о 19 год 00 хв, ОСОБА_7 , знаходячись біля гаражного кооперативу, поряд з будинком АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, знайшов, таким чином незаконно придбав, рідину масою 6,0100 г, що містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,1761 г, який він незаконно, без мети збуту, став зберігати при собі.

05 липня 2024 року, приблизно о 19 год 10 хв, біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції, які виявили та вилучили у нього медичний шприц об`ємом 20 мл, з рідиною коричневого кольору масою 6,0100 г, що містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,1761 г, яку ОСОБА_7 незаконно, без мети збуту, придбав та зберігав при собі.

Такі умисні дії ОСОБА_7 кваліфікована за ч.1 ст.309 КК, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст.309 КК, порушує питання про зміну вироку в частині призначеного покарання у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, всупереч положенням ч.3 ст.61 КК, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, не врахувавши при цьому те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час ухвалення вироку досяг пенсійного віку (70 років), а тому такий вид покарання, як обмеження волі, до нього не може бути застосований.

Враховуючи вищенаведене прокурор просить апеляційний суд змінити вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.309 КК до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі п.п.1,2 ч.2 ст.59-1 КК зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зімну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які погодилися з доводами апеляційної скарги прокурора та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.309 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом в порядку ст.382 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно ч.3 ст.61 КК обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

З матеріалів кримінального провадження, а саме даних про особу обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_7 народився 29 січня 1954 року, тобто на момент ухвалення вироку судом першої інстанції обвинуваченому було 70 років.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 , який досяг пенсійного віку, покарання у виді обмеження волі, порушив вимоги ч.3 ст.61 КК та застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Як видно із змісту оскаржуваного вироку, вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК відноситься до кримінальних проступків, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відношення обвинуваченого до скоєного.

Обставинами, які згідно статті 66 КК, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Водночас обставин, які згідно статті 67 КК, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду, на чому наполягає прокурор в апеляційній скарзі, оскільки такий вид та розмір покарання цілком відповідає зазначеним у статтях 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі п.п.1,2 ч.2 ст.59-1 КК зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зімну місця проживання та роботи. При цьому обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зімну місця навчання, заявлений прокурором в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, є зайвим з огляду на похилий вік обвинуваченого.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у відповідності до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.309 КК до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі п.п.1,2 ч.2 ст.59-1 КК зобов`язати засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зімну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4