ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/364/24 Справа № 699/1159/23 Категорія: ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засіданняОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
за участі:
прокурораОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000134 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень;

- ч.4 ст.358 КК України до штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань, ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу у розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1360 гривень.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 1434,00 грн. за проведення експертизи.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2024 року, ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, маючи умисел на отримання посвідчення водія на своє ім`я, з метою подальшого його використання для керування транспортними засобами на території України, в порушення вимог «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340, а саме: п. 16 - посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в територіальному сервісному центрі МВС; п.23-посвідчення водія видається особисто під розписку після пред`явлення паспорта або іншого документа, що його замінює, у не встановлений досудовим розслідуванням дату та час, надав не встановленій досудовим розслідуванням особі власні анкетні дані, після чого вона за допомогою відповідної комп`ютерної техніки та інших засобів, виготовила підроблений офіційний документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 26.08.2021 року ТСЦ 6141 на ім`я ОСОБА_8 , а саме внесла до нього фотографію та анкетні дані ОСОБА_8 , категорії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , яке відповідно до висновку експерта № СЕ -19/124-23/10123-ДД від 14.09.2023 не відповідає бланкам посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу України.

ОСОБА_8 , 30 серпня 2023 року близько 10-00 години, під час перебування у територіальному сервісному центрі № 7144 РСЦ МВС в Черкаській області, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , достовірно знаючи про те, що наявне у нього посвідчення водія, видане на власне ім`я категорії «А»,«В»,«С» та зі своєю фотокарткою серії НОМЕР_2 є підробленим, надав указане посвідчення водія для його заміни, у зв`язку із закінченням терміну його дії, працівнику територіального сервісного центру № 7144 РСЦ МВС в Черкаській області ОСОБА_13 , таким чином використавши завідомо підроблений документ.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, просив його скасувати через порушення судом норм матеріального права, порушення права на захист і закрити кримінальне провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що на стадії досудового розслідування було укладено договір про надання правової допомоги у зв`язку з чим ним через канцелярію відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надано документи на підтвердження своїх повноважень як захисника. Проте повідомлення про підозру та досудове розслідування завершено без участі захисника, чим порушено право на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В судовому засіданні обвинувачений пояснював, що посвідчення водія категорії «С» отримав в 2018 році. В літку 2021 року за рекомендацію свого викладача звернувся до невстановленої особи, яка за 6000 грн. для пришвидшення процедури , здійснила заміну посвідчення водія категорії «С» на посвідчення водія категорії «А», ОСОБА_14 , ОСОБА_12 . Нічого не підозрюючи , після закінчення терміну дії посвідчення ОСОБА_8 звернувся 30.08.2023 до територіального центру МВС в Черкаській області для заміни, де і була виявлена підробка, після чого зрозумів, що став жертвою шахраїв.

Отримане посвідчення ОСОБА_8 вважав справжнім, оскільки візуально встановити ознаки підроблення було неможливо.

Про відсутність ознак підроблення також повідомляла свідок ОСОБА_13 , яка перевіряючи посвідчення через електронну базу виявила, що посвідчення водія серії НОМЕР_3 раніше видавалося на іншу особу.

Вказує, що у вироку відсутні будь-які дані про те, що в діях обвинуваченого маються ознаки умислу на виготовлення, використання підробленого документа.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 358 КК України, із суб`єктивної сторони вчиняється лише з прямим умислом. Використання завідомо підробленого документу означає усвідомлення суб`єктом того, що він використовує несправжній, офіційно виданий документ, а підроблений. Заміна підробленого документу на справжній не передбачена диспозицією ст.358 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був ухвалити виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України; думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України є вірною.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, за викладених у судовому рішенні обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження, судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та не доведення, що в діянні обвинуваченого є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, є безпідставними.

З показань обвинуваченого ОСОБА_8 , наданих суду першої інстанції вбачається, що вперше він отримав посвідчення водія категорії «С» в 2018-2019 роках, пройшовши законодавчо встановлену процедуру такого отримання у сервісному центрі. Він працював у м. Києві і для роботи йому необхідно було посвідчення водія категорії «В». В кінці літа 2021 р. він пішов в автошколу, там почав проходити навчання, а потім попрохав вчителя, щоб отримати посвідчення водія швидше, на що той відповів, що у нього є знайомий. Він зустрівся з незнайомою особою, дані якої дав викладач, дав йому близько 6000 грн., свої паспортні дані, фото і поставив свій підпис на планшеті. Вказана невідома особа сказала, що посвідчення водія буде зроблене протягом дня, згодом зателефонував і віддав посвідчення на вулиці. При цьому він розумів, що порядок отримання посвідчення водія інший. Згодом у нього закінчився строк дії посвідчення водія, тому він звернувся до сервісного центру, надав посвідчення водія, оскільки вважав його дійсним, так як сподівався, що невідома особа внесе його дані у всі необхідні реєстри МВС для отримання посвідчення водія і подальший його обмін не буде складати для нього проблем. Візуально посвідчення водія, яке він отримав у невідомого, нічим не відрізнялося і він не розумів, що воно може бути підробленим. Коли звертався до невідомої особи розумів, що існує встановлений порядок отримання посвідчення водія, але над цим не замислювався.

На запитання суду чи повідомляв обвинувачений дізнавача про укладення договору про надання договору правової допомоги з адвокатом ОСОБА_9 , обвинувачений пояснив, що договір про надання правової допомоги від уклав із захисником 31.08.2023 р. Коли дізнавач його викликав, він повідомив про це захисника ( але захисник був зайнятий), тому він з`явився самостійно. Про те, що у нього є захисник він повідомив дізнавача, який сказав йому , що захисник не потрібен, тому він не заперечував проти допиту та закінчення розслідування без участі захисника.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що працює в територіальному сервісному центрі № 7144 РСЦ МВС в Черкаській області, Обвинуваченого пам`ятає, він звернувся для обміну посвідчення водія, оскільки закінчився термін його дії. Візуально посвідчення нічим не відрізнялося. Під час перевірки посвідчення за базою даних вона з`ясувала, що посвідчення тієї ж серії та номера було видано іншій особі та в іншому сервісному центрі ( що не відповідало даним, зазначеним в посвідченні, яке було надано обвинуваченим). Потім вона викликала працівників поліції, які вилучили посвідчення водія.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку докази:

- висновок експерта №СЕ-19/124-23/10123-ДД від 14.09.2023, згідно якого бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 не відповідає бланкам посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу України (а.с.32-34);

- постанова про визнання бланка посвідчення водія НОМЕР_1 речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 30.08.2023 (а.с.38);

- заява ОСОБА_8 від 30.08.2023, згідно якої він видав посвідчення водія серії НОМЕР_1 (а.с.42)

- протокол огляду місця події від 30.08.2023 (а.с.43-45)

- заява про залучення захисника у кримінальному провадженні, з відміткою про отримання діловодом Дубинецькою вказаних документів 28.09.2023 р. та печаткою ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з додатками: копією договору про надання правової допомоги від 31.08.2023 р. № 12, ордером серії НОМЕР_4 від 31.08.2023 р. ( а.с.22-24)

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними доказами та доказами, на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, доведена.

Зокрема, колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні документа та використання завідомо підробленого документа, оскільки ОСОБА_8 був обізнаний про отримання посвідчення водія з порушенням установленої чинним законодавством процедури, а отже про факт підробки посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_8 , і , незважаючи на це, використовував зазначене посвідчення водія.

Доводи захисника щодо недоведеності наявності у ОСОБА_8 умислу на пособництво у підробленні та використання підробленого посвідчення водія є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами є загальновідомим та закріплений у Положенні, затвердженому постановою Кабміну №340 від 08 травня 1993 року.

Так, пунктом 16 Порядку чітко визначено, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.

Процедура підготовки водіїв транспортних засобів на території України є офіційною та закріплена законодавцем у Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, що затверджений Постановою кабміну № 487 від 20 травня 2009 року.

Для отримання посвідчення водія особа повинна пройти відповідну підготовку, а також скласти теоретичний та практичний іспити у держаному органі виконавчої влади, а саме в територіальному сервісному центрі МВС. При цьому іспити приймаються уповноваженими працівниками сервісних центрів МВС, на яких згідно з посадовими обов`язками покладено функції з прийняття іспитів для отримання права керування транспортними засобами.

До складення практичного іспиту допускається особа, яка успішно склала теоретичний іспит (у передбачених цим Положенням випадках) та пройшла відповідну підготовку з практичного керування транспортним засобом в акредитованому закладі.

Із встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що характер дій ОСОБА_8 був спрямований саме на підробку офіційного документа - посвідчення водія для подальшого його використання з метою створення видимості наявності у нього посвідчення водія та, відповідно із цим, права на керування транспортними засобами категорії «А»,«В», «С», оскільки ОСОБА_8 достовірно знав про відсутність у нього відповідного права, а також про регламентований чинним законодавством порядок видачі посвідчення водія. Обвинувачений теоретичне навчання та відповідну підготовку з практичного керування транспортним засобом в акредитованому закладі не проходив, теоретичного та практичного іспитів у сервісному центрі МВС не здавав. Але при цьому, він реалізуючи свої злочинні наміри, проходячи курси в автошколі, звернувся до викладача з проханням отримати посвідчення швидше, на що останній надав йому контактні дані особи, яка це зробить. ОСОБА_8 зв`язався із невстановленою досудовим розслідуванням особою, та за винагороду у розмірі 6000 гривень домовився із нею щодо виготовлення підробленого офіційного документа - посвідчення водія, надавши їй свої паспортні дані, фото і зразок підпису. У свою чергу, невстановленою особою безпосередньо виготовлено підроблений офіційний документ за замовленням ОСОБА_8 за допомогою спеціального обладнання з використанням наданих ним даних, який цього ж дня було ним отримано за попередньою домовленістю на вулиці.

Тобто дії як ОСОБА_8 , так і невстановленої слідством особи, були охоплені спільним умислом на виготовлення підробленого офіційного документу, з розподілом функцій.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_8 вже отримував посвідчення водія категорії «С» в 2018-2019 роках та в кінці літа 2021 року, з метою отримання посвідчення водія категорії «В» записався до автошколи, що також підтверджує, що він знав про загальновідомий порядок отримання посвідчення водія і для отримання посвідчення категорії «С» уже вчиняв законні дії, відповідно до встановленого порядку.

Саме тому з боку обвинуваченого в даному випадку наявний не лише умисел на пособництво у виготовленні підробленого посвідчення водія, а й умисел на використання підробленого посвідчення водія.

За таких обставин дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 зазначає про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки на стадії досудового розслідування було укладено договір про надання правничої допомоги, у зв`язку з чим ним через канцелярію відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надано відповідні документи на підтвердження повноважень захисника, проте повідомлення про підозру та досудове розслідування завершено без його участі.

Вказані доводи захисника були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Судом першої інстанції не встановлено порушень органом досудового розслідування, передбачених ст. 305-1 КПК України, під час відкриття матеріалів дізнання.

З досліджених судом першої інстанції документів на підтвердження та спростування позиції сторони захисту було встановлено, що 31.08.2023 між адвокатом ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладено договір про надання правової допомоги. 28.09.2023 через канцелярію ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області 28.09.2023 р. (в день закінчення дізнання), захисник ОСОБА_9 подав заяву про залучення захисника в кримінальне провадження та надав документи на підтвердження своїх повноважень, тобто через місяць після укладення договору про надання правової допомоги, при цьому він не був позбавлений можливості звернутись із вказаними документами безпосередньо до дізнавача.

Враховуючи, що процедура реєстрації та передачі документів для виконання в органах МВС, що регулюється інструкцією, затвердженою наказом МВС України № 747 від 23.08.2012 р., передбачає реєстрацію документу, передачу її на резолюцію керівнику органу, а після того виконавцю, про що відомо стороні захисту, вказані документи не могли бути передані дізнавачу в день їх надходження. Це підтверджує і запис в журналі вхідної кореспонденції, відповідно до якого дізнавач отримав вказані документи тільки 02.10.2023 р., коли обвинувальний акт вже знаходився у суді.

Пояснення захисника ОСОБА_9 про те, що йому не було відомо про оголошення підозри ОСОБА_8 саме 28.09.2023, судом першої інстанції поставлені під сумнів, оскільки, як пояснював обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні, він повідомляв захисника про його виклик до дізнавача, на що захисник відповів, що зайнятий.

Крім того, ОСОБА_8 під час оголошення йому про підозру, допиту в якості підозрюваного, роз`яснення права на захист, неодноразово заявляв про те, що йому захисник не потрібен.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що права на захист ОСОБА_8 на стадії закінчення дізнання та відкриття матеріалів дізнання, порушені не були.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано у повному обсязі.

Оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності колегія суддів вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_8 , доведене.

При дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обґрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 у пособництві в підробленні документа та використанні завідомо підробленого документа.

Таким чином у вироку суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та скасування вироку суду, який є законним, обґрунтованим і вмотивованим, та закриття кримінального провадження в зв`язку з тим, що не доведено, що діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю підтверджуються дослідженими доказами та доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а апелянтом не наведено жодної, з передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки у відповідності до положень ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, істотних порушень, передбачених ч.2 ст. 412 КПК України, які є безумовною підставою для скасування рішення, - апелянтом не наведено.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для його скасування та закриття провадження відсутні.

Керуючись ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді