Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/533/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 126-1 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Благовіщенського відділу Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_8 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Христофорове, Ульяновського району, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого але проживаючого однією сім`єю з ОСОБА_9 , на утриманні має двох малолітніх дітей ОСОБА_10 2019 року народження, ОСОБА_11 , 2020 року народження, не депутата, працездатного, але такого що не працює і не навчається, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

28.02.2023 року вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України. 19.07.2023 року відповідно до вироку Кропивницького апеляційного суду, вирок Ульяновського районного суду скасовано в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК та призначено покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 5 років, ст.75 КК України - іспитовий строк 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.ст.70,71 КК України за сукупністю до призначеного покарання приєднано частину невідбутого покарання за вироком Кропивницького апеляційного суду від 19.07.2023 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він вчинив систематичне психологічне насильство відносно своєї співмешканки, при наступних обставинах.

ОСОБА_7 проживає спільно зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період із 2014 року по теперішній час, за адресою: АДРЕСА_2 , пов`язаний із нею спільним побутом, виховують разом двох дітей, маючи при тому взаємні права та обов`язки.

Разом з тим, ОСОБА_7 , маючи схильність до вживання алкогольних напоїв, починаючи з 29.10.2022 року, вирішив стати на шлях систематичного вчинення психологічного насильства в сім`ї стосовно своєї співмешканки - ОСОБА_12 , в межах їх сумісного місця проживання.

Так, ОСОБА_7 нехтуючи честю та гідністю своєї співмешканки, у період з жовтня 2022 року по 11 травня 2023 року неодноразово вчиняв відносно ОСОБА_9 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, у вигляді словесних образ, погроз, приниження, залякувань, спричинення фізичного болю, в зв`язку із чим остання була змушена звертатись із заявами до поліції та за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_7 складено протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, зокрема 29.10.2022 року, 14.12.2022 року, 24.02.2023 року та 22.03.2023 року, які в подальшому спрямовані до Ульяновського районного суду, де рішенням суду ОСОБА_7 визнано виним та призначено покарання у вигляді штрафів, однак останній на рішення суду не реагує та продовжує систематично вчиняти відносно ОСОБА_9 психологічне та фізичне домашнє насильство, яке виражається у висловлюванні ним на адресу співмешканки нецензурної лайки, словесних образ, погроз фізичною розправою, цькуванні, залякуванні, наклепу, завданні фізичного болю, зазвичай вчиняє протиправні дії в присутності малолітніх дітей.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, належних висновків для себе не зробив, та продовжив свої протиправні дії, спрямовані напсихологічне насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_9 ..

Так 11.05.2023 року, приблизно о 19.00 годині, перебуваючи за місцем свого спільного проживання з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_7 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний умисел спрямований на вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_9 . Невідкладно реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , оцінивши ситуацію, що склалася, усвідомлюючи той факт, що перед ним його співмешканка, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді погіршення її здоров"я, психологічного стану та якості життя, нехтуючи її честю і гідністю, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співмешкання, ображаючи та залякуючи останню, на ґрунті побутових непорозумінь, вчинив з останньою сварку, в ході якої почав висловлювати погрози на її адресу, поєднані з ненормативною лексикою, змушував покинути житло. Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 ОСОБА_9 відчувала психологічний дискомфорт, побоювання за свою безпеку, зазнавши при цьому психологічного приниження, в зв`язку з чим, в подальшому, 12.05.2023 року була змушена звертатися із письмовою заявою до поліції з метою припинення протиправних дій останнього.

Отже, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, у зазначений вище період часу вчинив кримінально карані дії-умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо своєї співмешканки ОСОБА_9 , що призвело до систематичних психологічних страждань останньої, основними складовими якого є: - побоювання за власну безпеку, емоційна невпевненість в здатності захистити себе, почуття провини, сорому, знижена самооцінка, зневіра в собі та відчай. Негативні зміни в емоційному стані ОСОБА_9 , у вигляді зазначених індивідуально-психологічних проявів, перешкоджають повноцінному соціальному функціонуванню та психологічному благополуччю останньої та виникли як наслідок домашнього насильства.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 , вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я, погіршення якості життя потерпілої особи, тобто кримінальне правопорушення передбачене ст.126-1 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор в апеляційній скарзі просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Кропивницького апеляційного суду від 19.07.2023, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, - виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що відповідно до встановлених фактичних обставин провадження кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 11.05.2023, тобто до постановлення вироку Кропивницького апеляційного суду від 19.07.2023, яким його засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

За результатами розгляду даної справи (за ст. 126-1 КК України) суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді 1 року позбавлення волі, яке слід відбувати реально. В такому випадку, вказані покарання мають виконуватися окремо.

Отже, усупереч вимог ч. 4 ст. 70 КК України суд першої інстанції, признаючи обвинуваченому ОСОБА_7 , остаточне покарання відповідно до ст.ст.70,71 КК України за сукупністю до призначеного покарання приєднав частину невідбутого покарання за вироком Кропивницького апеляційного суду від 19.07.2023, застосувавши принцип часткового складання, тобто застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню (щодо застосування ст. 71 КК України та неправильного тлумачення ч. 4 ст. 70 КК України, що суперечить змісту закону). Вказане відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її із вказаних у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Колегією суддів встановлено, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у справі та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для її правильного вирішення.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх в аспекті вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достатності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 цього Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зібрані докази в сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні систематичного психологічного насильства відносно співмешканки - з приводу чого у вироку наведені належні і правильні мотиви.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ст. 126-1 КК України та призначеного покарання в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядаються.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 126-1 КК України, як систематичне психологічне насильство відносно співмешканки, та призначив покарання, яке повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Кропивницького апеляційного суду від 19.07.2023 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, в силу ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки (а.к.п. 31-35).

Разом з тим, ОСОБА_7 засуджений оскаржуваним вироком за вчинення злочину, скоєний ним у період з жовтня 2022 року по 11 травня 2023 року, тобто до ухвалення щодо нього попереднього вироку від 19.07.2023 р. (а.м.п. 144-149).

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в ч. ч. 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду у п. 23 постанови № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначив, що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Відтак, незважаючи на вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та особливості застосування цієї норми кримінального закону, суд при ухваленні вироку неправильно, всупереч вимогам кримінального закону, призначив остаточне покарання шляхом часткового складання покарань за вказаними обома вироками.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні вироку неправильно застосував вимоги кримінального закону, а саме ст.ст. 70, 71 КК України, призначивши покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та частково приєднав покарання за попереднім вироком, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі 5 років.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок, в тому числі і в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Згідно ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є в тому числі незастосування судом закону, який підлягає застосуванню або застосування закону, який не підлягає застосуванню. Таким чином, наявні підстави для зміни вироку суду цій в частині.

Разом з цим, прокурор в апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, проте, така вимога не ґрунтується на вимогах чинного кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, оскільки за змістом вищевказаних норм кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не ухвалює вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, то апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.376 ч.2, ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Кропивницького апеляційного суду від 19.07.2023 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки - виконувати самостійно.

У решті вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4