Провадження № 1-кс/638/3263/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 , подане в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002082 від 05 жовтня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, працюючого на посаді налагоджувальника верстатів та маніпуляторів з програмним керуванням у ПАТ «ФЕД», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів підозрюваного не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а саме: умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002082 від 05 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

05 жовтня 2024 року ОСОБА_6 затримано у порядку статті 208 КПК України.

06 жовтня 2024 року в даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Старшим слідчим СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_4 подано до суду погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 клопотання про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване наступним.

05 жовтня 2024 року, близько 18 години 50 хвилин, ОСОБА_6 перебуваючи у приміщенні АЗС «Socar» належного ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» (), розташованого за адресою: місто Харків, вулиця Отакара Яроша, 1, реалізовуючи злочинний умисел, направлений на знищення шляхом підпалу майна, належного ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ», однак не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді знищення або пошкодження майна, хоча повинен був і міг їх передбачити, ОСОБА_6 діючи умисно, з хуліганських мотивів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв зі стелажу вказаного АЗС пляшку з легкозаймистою речовиною, якою облив касову зону оператора АЗС з наявним на ній обладнанням та здійснив її підпал шляхом занесення відкритого вогню. Після чого, ОСОБА_6 упевнившись у тому, що виконав всі дії для доведення свого злочинного умислу до кінця, покинув місце вчинення злочину. Виниклу в результаті протиправних дій ОСОБА_6 пожежу, вдалося вчасно загасити присутньому на місці касиру АЗС ОСОБА_9 за допомогою вогнегасника.

У результаті протиправних дій ОСОБА_6 пошкоджено касову вітрину з продовольчим товаром, макет вітрини TM «IQOS», два банківські термінали, монітор камер відеоспостереження, касовий апарат, монітор та сканер оператора АЗС, чим ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» спричинено матеріальну шкоду, за попередньою оцінкою представника ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» ОСОБА_10 на суму близько 70000 грн.

Таким чином, ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а саме: умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

05 жовтня 2024 року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 06 жовтня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 т. 194 КК України.

Клопотання слідчого обґрунтоване наявністю ризиків , передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав, передбачених у клопотанні.

Слідчий ОСОБА_4 підтримав позицію прокурора.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що ризики є недоведеними, підозра необґрунтованою. Адвокат вказав на наявності у підзахисного стабільного доходу та роботи на об`єкті критичної інфраструктури - ПАТ «ФЕД». Захисник просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді застави або нічного домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та перевіривши їх доказами, дійшла наступних висновків.

СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002082 від 05 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

05 жовтня 2024 року ОСОБА_6 затримано у порядку статті 208 КПК України.

06 жовтня 2024 року в даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з вимогами статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Слідчий суддя акцентує увагу, що чинне законодавство не містить легального визначення поняття «обґрунтована підозра».

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України підтверджується:

- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення чи іншу подію від 05 жовтня 2024 року;

- протоколом огляду місця події від 05 жовтня 2024 року;

- постановою про визнання речових доказів від 05 жовтня 2024 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 05 жовтня 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 05 жовтня 2024 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 жовтня 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 05 жовтня 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 05 жовтня 2024 року;

- протоколом затримання особи від 05 жовтня 2024 року;

- постановою про визнання речових доказів від 06 жовтня 2024 року.

З наведених вище матеріалів досудового розслідування слідчий суддя вбачає наявність обґрунтованої підозри стосовно причетності ОСОБА_6 до інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вбачає наступне.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вказує, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, шо ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, так як остання підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, тобто у вчиненні тяжкого злочину. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 січня 2001 року зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання останнього винуватим у вчиненні злочину, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від органу досудового розслідування та/або суду. Так, ОСОБА_6 усвідомлюючи факт притягнення його до кримінальної відповідальності, призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі та невідворотності покарання, може зникнути зі свого постійного місця проживання або реєстрації та переховуватися від слідства, суду, що призведе до тяганини по даному кримінальному провадженню, а також тяганини у прийнятті відносно ОСОБА_6 процесуальних рішень.

Крім того, стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 у подальшому з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину може одноосібно або за допомогою інших осіб, незаконно впливати на свідків та потерпілого, у кримінальному провадженні шляхом умовляння, залякування чи іншим чином змусити вказаних осіб змінити свої показання.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки останній висловлював неприязнь до діяльності TOB «COKАР ПЕТРОЛЕУМ».

Ризик, в загальному розумінні це можлива небезпека будь-якого несприятливого результату. Тобто у сторони обвинувачення є всі підстави стверджувати про наявність вищевказаних ризиків, оскільки відповідно до матеріалів вказаного провадження, підозрюваний своїми активними діями вчинив тяжкий злочин відносно майна належного TOB « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та інших осіб які б могли постраждати в результаті протиправних дій ОСОБА_6 , які носили суспільно небезпечний характер.

Таким чином, слідчий суддя дійшла висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стосовно можливості обрання підозрюваному альтернативного запобіжного заходу слідчий суддя зазначає наступне.

У справі «Третьяков проти України» від 29 вересня 2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 Конвенції, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як вбачається з п. 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь підозрюваного ОСОБА_6 свідчать наявність постійного місця проживання, усталений спосіб життя, наявність малолітньої дитини на утриманні, відсутність спроб ухилитися від правосуддя, факт працевлаштування, оскільки підозрюваний працює на посаді налагоджувальника верстатів та маніпуляторів з програмним керування у ПАТ «ФЕД» (відповідно до справи Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 182 КПК України, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, враховуючи наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, разом із тим, беручи до уваги, що ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин проти власності та завдав матеріальної шкоди потерпілій особі, слідчий суддя вважає за можливе визначити заставу в межах, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України, а саме, тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн. x 30), що становить 90840 грн. (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп., розмір якої є достатньою мірою для того, щоб гарантувати виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного і керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 , подане в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002082 від 05 жовтня 2024 року, про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) діб.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 обраховувати з моменту фактичного затримання з 05 жовтня 2024 року, до 03 грудня 2024 року, включно.

Визначити строк дії ухвали в частині строку дії обраного запобіжного заходу до 03 грудня 2024 року, включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту відмовити

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 , заставу в розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп., яка підлягає внесенню на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (рахунок UA0006674, код банку отримувача (МФО) 820172, , банк отримувач: Державна казначейська служба України, м. Київ, призначення платежу - запобіжний захід застава, № судового рішення та ПІБ особи, якою вноситься застава).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесенні застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок, має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

При внесенні визначеної суми застави підозрюваного ОСОБА_6 звільнити.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зобов`язати прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича, члена сім`ї ОСОБА_6 або іншу особу за вибором підозрюваного про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 07 жовтня 2024 року.

Слідчий суддя