Пр-ня по справі № 1-кп/521/370/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТУПНА ЧАСТИНА:

Дата і місце постановлення вироку:

07 серпня 2024 року, м. Одеса.

Назва та склад суду, секретар судового засідання:

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2

Найменування (номер) кримінального провадження:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000311 від 30.01.2020 року.

Прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, з вищою освітою, одружений.

Закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа:

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

Прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 , представник потерпілого ОСОБА_6

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення:

ОСОБА_3 , 29.01.2020 року, приблизно о 18 годині 03 хвилини, керуючи автомобілем «Toyota Camry», НОМЕР_1 , по вул. М. Малиновського у м. Одеса, діючи необережно, проявляючи злочинну недбалість, порушивши п.2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не врахувавши дорожню обстановку, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїжджу частину на нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений:

Частина 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів:

Суд з`ясував обставини та перевіряв їх іншими доказами, шляхом дослідження допиту осіб, документів, наданих сторонами, відповідно до яких:

- допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 провину у скоєнні злочину визнав та показав, що 29.01.2020 року по вул. М. Малиновського ввечері, він повертався додому, було темно та погана погода. В зв`язку із поганими погодними умовами він не побачив заздалегідь потерпілого, а коли побачив, то через секунду відбувся удар та же через секунду він зупинив автомобіль. Він зі свого телефону викликав швидку допомогу та поліцію. З часом його дружина здала кров для потерпілого, так як у нього та дружини рідка група крові. Кається в скоєному. Цивільний позов визнав частково на суму 50000 гривень.;

- відомості щодо скоєння ДТП 29.01.2020 року були внесені до ЄРДР (витяг з ЄРДР за №0000311);

- автомобіль «Toyota Camry», НОМЕР_1 визнаний речовим доказом та на нього накладено арешт (постанова про визнання та долучення речових доказів від 30.01.2020 року; клопотання про арешт майна від 30.01.2020 року; ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2020 року про накладення арешту на майно);

- речовим доказом за кримінальним провадженням визнаний відеозапис, зафіксований на CD-R диску (постанова про залучення речових доказів від 04.05.2020 року);

- процесуальні витрати за кримінальним провадження склали 12334 гривні 11 копійок (довідки, акт);

- обвинувачений орендує автомобіль Nissan Leaf, НОМЕР_2 (договір оренди транспортного засобу від 30.07.2024 року);

- обвинувачений раніше не судимий (вимога від 12.10.2020 року); на обліку в КУ «ООМЦПЗ» не перебуває (довідка); за місцем роботи характеризується позитивно (характеристика).

Інших доказів сторони не надавали.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказу, а саме висновку експерта, який подавався як додаток до цивільного позову, то суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалою суду від 14.03.2024 року цивільні позови ОСОБА_7 за кримінальним провадженням, за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України залишені без руху.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю самого доказу, а саме висновку експерта, так як він ухвалою суду був повернутий, суд вважає за необхідне клопотання про визнання доказу недопустимим залишити без розгляду.

Інших клопотань щодо визнання доказів недопустимими учасники судового провадження не заявляли.

При цьому суд керується рішенням ВС (справа №521/11693/16-к провадження №51-380 км 17), в якому у мотивувальній частині вироку зазначено Висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме «Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин».

Вказаний висновок був зроблений в зв`язку з тим, що на думку ВС місцевий суд при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, допустив невиправдане спрощення, усупереч ст. 374 КПК України не зазначив чіткого місця вчинення злочину (м. Одеса), а також спосіб проникнення до житла та перелік викраденого майна, тобто, не зазначив обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та які, незважаючи на розгляд кримінального провадження у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, мають бути встановлені в рішенні суду.

В даному випадку у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним суд на підставі наданих сторонами доказів встановив всі відомості відповідно до вимог ст. 374 КПК України та в такому випадку ані законодавець, ані позиція ВС, ані загальні засади кримінального провадження не зобов`язує суд вимагати від прокурора надання додаткових доказів на підтвердження правової позиції.

Принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст. 7 та ст. 22 КПК України) та диспозитивності (п.19 ч.1 ст. 7 та ст. 26 КПК України), а також ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини забороняє вимагати від сторін подання доказів на підтвердження правової позиції та вимагає від суду прийняття рішення на підставі наданих доказів. Під час розгляду кримінального провадження це рішення у разі визнання особи виправданою або визнання особи винуватою.

Таким чином, суд, дослідивши обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що вони є достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання:

Суд не встановлює обставин, які пом`якшують покарання. ОСОБА_3 визнав себе винним у скоєні злочину, проте визнання себе винним за обставинами скоєння злочину, які викладені вище (збиття перехожого на пішохідному переході) без здійснення будь яких інших дій, які спрямовані на намагання відшкодувати завдані злочином збитки та на бажання виправити наслідки вчиненого (протягом 4 років) не свідчить про готовність нести покарання та перетворюється на формальну вказівку на визнання своєї вини та не може розцінюватися судом, як щире каяття.

Обвинувальним актом не встановлено обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості зазначати вказані обставини у вироку.

Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання:

Призначаючи покарання суд керується вимогами ч.2 ст. 65 КК, якою встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 298/95/16-к провадження N 51-2501км18).

Проте, на думку суду в виняткових випадках, коли позиція прокурора в судовому засіданні щодо призначення покарання абсолютно не корелюється з обставинами справи, з особою обвинуваченого, з негативними наслідками для потерпілого від кримінального правопорушення, суд може призначити покарання більш обтяжливе, ніж запропоновано стороною обвинувачення.

На думку суду призначення покарання, яке не пов`язано із позбавлення волі за вказані дії створить у громадян впевненість в безкарності порушення правил дорожнього руху в суспільстві та буде сприяти поширенню такою противоправної поведінки.

При визначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину; особу винного, а саме те, що він раніше не судимий; його вік 44 роки та соціальне положення одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання та вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі та не знаходить підстав для звільнення його від покарання з випробуванням. Суд вважає, що характер скоєного правопорушення ПДР свідчить про те, що ОСОБА_9 потрібно позбавити права керувати транспортними засобами, при цьому наявність договору про оренду транспортного засобу не може бути беззаперечною підставою для не застосування додаткового покарання. .

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду:

Суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду, так як вказана шкода доведена матеріалами кримінального провадження.

При цьому суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов щодо стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди у сумі 107378 гривень 80 копійок. Суд виходитьз того, що цивільний позивач надав документальні підтвердження на витрати на вказану суму, а саме чеки, відповідно до яких вбачаються витраті на ліки, бінти тощо.

Крім того матеріали цивільного позову містять чек у сумі 31597 гривень, проте відповідно до чеку та матеріалів позову не вбачається за які саме витрати позивач просить стягнути цю суму, тому суд вважає за необхідне у вказаній частині позовних вимог та позовних вимог, які документально не підтверджені - відмовити.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд вважає за необхідне у вказаній частині позов задовольнити частково у сумі 100000 гривень.

Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності у сумі 170028 гривень.

При цьому, розглядаючи цивільний позов, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за кримінальним провадженням 30.04.2021 року був призначений судовий розгляд та 28.05.2021 року був розпочатий судовий розгляд за кримінальним провадженням, після чого цивільний позивач ОСОБА_7 звертався до суду з заявою про збільшення позовних вимог.

14.03.2024 року ухвалою суду цивільні позови ОСОБА_7 за кримінальним провадженням, за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, подані ним до 28.05.2021 року залишені без руху.

Таким чином вбачається, що цивільний позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог вже після призначення та початку судового розгляду, тому суд вважає за необхідне розглядати цивільний позов, який був поданий до початку судового розгляду.

Щодо суті цивільного позову, то необхідно зазначити, що до початку судового розгляду цивільний позивач подав позов про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 833696 гривень 65 копійок та моральної шкоди у сумі 750000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою,яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, цивільно правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК ПЗУ Україна на суму 260000 гривень за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю.

Суд вважає за необхідне зазначити, що матеріалами кримінального провадження доведена матеріальна шкода завдана потерпілому у сумі 107378 гривень 80 копійок та стягнути завдану шкоду у сумі 107378 гривень 80 копійок зі страхової компанії ПрАТ СК ПЗУ Україна.

При цьому, щодо стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 25 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в розмірі - для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Відповідно до ч.1 ст. 195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Відповідно до ч.1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_7 не отриманий дохід за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності.

Відповідно до матеріалів цивільного позову вбачається, що ОСОБА_7 був звільнений з місця роботи 18.05.2020 року.

Таким чином, відшкодуванню підлягає строк з 29.01.2020 року по 18.05.2020 року.

Відповідно до наданої цивільним позивачем довідки про доходи вбачається, що річний дохід ОСОБА_7 складає 53952 гривні 32 копійки, що складає 4496 гривень 02 копійки середньої заробітної плати в місяць (53952 гривень 32 копійки / 12 місяців = 4496 гривень 02 копійки / 31 день = 145 гривень 03 копійки).

Суд вважає за необхідне стягнути не отриманий дохід за 3 місяці 19 днів, а саме - 16243 гривні 63 копійки.

Щодо стягнення на користь ОСОБА_7 шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 26 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 26 Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, у разі встановлення I групи інвалідності, 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

На дату настання страхового випадку, а саме 29.01.2020 року, мінімальна заробітна плата складала 4723 гривні.

Потерпілий ОСОБА_7 визнаний інвалідом І групи.

Суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_7 36 мінімальних заробітних плат у зв`язку із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що складає 170028 гривень.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_7 загальну шкоду у сумі 293650 гривень 43 копійки.

Як вже було зазначено вище цивільно правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК ПЗУ Україна на суму 260000 гривень за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю.

Суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ СК ПЗУ Україна матеріальну шкоду у сумі 260000 гривень на користь ОСОБА_7 , та стягнути з ОСОБА_3 різницю від матеріальної шкоди та страхової суми, а саме 33650 гривень 43 копійки на користь ОСОБА_7 .

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 100000 гривень моральної шкоди, так як вона доведена під час розгляду кримінального провадження. Суд виходить з того, що звичне життя ОСОБА_7 змінилося не зворотно, він став інвалідом, потребує опіки сторонніх осіб, втратив роботу. На переконання суду, в даному випадку характер немайнових втрат потерпілого був та залишається довготривалим, обсяг та характер фізичних травм закрита черепно мозкова травма в формі забою головного мозку з крововиливами під тверду та павутинну мозкової оболонки, що ускладнилось розвитком коматозного стану, відкритий багато уламковий перелом обох кісток лівої гомілки в верхній третині, закрита травма грудної клітини до складу якого входить перелом третього та сьомого лівих ребер, перелом лівого поперечного виростку першого грудного хребця, забій лівої легені накопичення повітря в лівій плевральній порожнині, перелом остистих відростків четвертого та п`ятого поперекових хребців, крайовий перелом зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки, розрив зовнішньої колатеральної зв`язки правого колінного суглоба, перелом правої п`яткової кістки підвивих правої стопи, забита рана голови, садно грудної клітини, гематома лівої нирки, забійні рани в лівого ліктьового суглоба та лівої кістки та душевних страждань, є достатньо глибоким внаслідок чого призвело до суттєвих вимушених змін у його житті.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

Суд вважає за необхідне, у зв`язку з відсутністю клопотань сторін кримінального провадження щодо запобіжного заходу, запобіжний захід не обирати.

Суд вважає за необхідне арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2020 року скасувати та відповідно до ст. 100 КПК України та частину речових доказів повернути, а частину речових доказів зберігати при матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд вважає за необхідне автомобіль «Toyota Camry», НОМЕР_1 , повернути власнику, а відеозапис з відео реєстратора, на якому зафіксовані обставини ДТП, які записані на цифровий носій CD-R- диск зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Суд вважає за необхідне зазначити, що скасовуючи арешт з автомобіля «Toyota Camry», НОМЕР_1 , суд виходить з того, що ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2020 року арешт на автомобіль накладався на підставі п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, а саме з метою збереження речового доказу.

Відповідно до ст. 126 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом:

Призначити за ч.2 ст. 286 КК України покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

Початок строку відбування покарання:

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання, після вступу вироку у законну силу.

Рішення про цивільний позов:

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 33650 гривень 43 копійки та моральну шкоду у сумі 100000 гривень, а всього 133650 гривень 43 копійки.

Стягнути з ПрАТ СК ПЗУ Україна на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 260000 гривень.

Рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації:

Речові докази автомобіль «Toyota Camry», НОМЕР_1 повернути власнику; відеозапис з відео реєстратора, на якому зафіксовані обставини ДТП, які записані на цифровий носій CD-R- диск зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Рішення щодо процесуальних витрат:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 12334 гривні 11 копійок.

Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження:

Запобіжний захід не обирати.

Арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2024 року скасувати.

Строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження:

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Порядок отримання копій вироку та інші відомості:

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору, направити потерпілому.

Суддя: ОСОБА_1