УХВАЛА

Іменем України

05.09.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В С Т А Н О В И В :

Слідчий за погодженням із прокурором звернувся із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що 19.05.2019 близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_4 перебував поряд нічного клубу «Maximum», що по вул. Б. Бердичівська, 33 в м. Житомирі, де в той же час знаходився малознайомий йому ОСОБА_7 .

В подальшому, в той же день, час та місці ОСОБА_4 з хуліганських спонукань, безпричинно, зневажаючи загально прийнятими правилами та нормами поведінки у суспільстві, грубо порушуючи громадський порядок, поряд з нічним клубом «Maximum», що по АДРЕСА_1 , де відпочивали і інші відвідувачі, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та виразилось в тимчасовому порушенні нормальної діяльності установи, використовуючи малозначний привід для конфлікту, розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_7 , в ході якого зчинився галас, на який вийшли інші відвідувачі, заспокоюючи ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Під час указаного словесного конфлікту, за наведених обставин у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 із хуліганських мотивів.

Так, ОСОБА_4 у вказаний день, час, місці та за наведених обставин, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, підійшов до ОСОБА_7 та кулаком руки наніс один удар в область голови, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю.

В подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, скориставшись безпорадним станом потерпілого, який лежав на землі, ногою наніс ОСОБА_7 не менше двох ударів в область голови.

В результаті зазначених дій, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, ОСОБА_4 умисно спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді:

- внутрішньо-черепної травми у вигляді крововиливів у товщу м`яких мозкових оболонок, підпільного простору і поверхневих шарів кори мозку та кільцеподібних периваскулярних крововиливів у речовину стовбуру головного мозку з реактивними змінами, крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в лівій лобно-скроневій ділянці з реактивними змінами та ознаками організації, садна в лівій скроневій ділянці.

За словами слідчого, указана внутрішньо-черепна травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Смерть ОСОБА_7 настала від внутрішньо-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком набряку-набухання речовини головного мозку 31.05.2019 у приміщенні лікарні.

Таким чином, як зазначає слідчий у клопотанні, своїми умисними діями, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганстві), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України. Своїми умисними діями, що виразились в заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

03.09.2024 ОСОБА_4 , в порядку ст. 278 КПК України вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України.

Як слідує зі змісту клопотання, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:

- протоколом огляду місця події від 19.05.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 .;

- протоколом огляду місця події від 31.05.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12

- висновком експерта № 1902/595 від 26.07.2019;

- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 120 від 14.11.2019;

- висновком комісійної судово-медичної експертизи МОЗ України № 381/20 від 15.02.2022;

- протоколами проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, запобігання спробам ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні та/або вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, котрі відносяться до категорії кримінального проступку та тяжкого злочину, а також недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаним вище ризикам, слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Прокурор додала, що підозрюваний раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, має непогашену судимість, може вчинити інше кримінальне правопорушення, є наркозалежним. Підозрюваний не має сім`ї, непрацевлаштований і лише тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 . Підозрюваному знайомий свідок ОСОБА_9 , відтак існує ризик впливу на нього.

Захисник ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні клопотання та обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на недоведеність ризиків. Зауважила, що подія трапилась 5 років тому і за цей час підозрюваний не переховувався від органу досудового розслідування. Підозрюваний має сім`ю, проживає з матір`ю. До того ж її підзахисний має ряд захворювань, зокрема, гепатит, отримує терапію, так як є наркозалежним і не зможе в умовах СІЗО отримувати відповідну допомогу.

Підозрюваний зазначив, що наміру переховуватися від органу досудового розслідування не має. Подію, яка відбулася 19.05.2019 року, визнає, однак не визнає спричинення тяжких тілесних ушкоджень. Просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. За словами ОСОБА_4 , він не зможе жити без пігулок, позбавлення їх призведе до смерті.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та/або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Окрім цього, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 , окрім кримінального проступку, також підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні доводи свідчать про те, що на даний час існують ризики, на які посилалась сторона обвинувачення та котрі є підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, мова йде про ризики переховування від органів досудового розслідування, впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку можливості вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 не в останню чергу підтверджується показаннями свідків, один із яких ( ОСОБА_9 ) знайомий із підозрюваним, що не виключає можливість здійснення на останнього незаконного впливу.

Крім цього, підозрюваний раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що може вказувати на ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи тяжкість передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , наявність вагомих доказів вчинення ним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у тяжкому злочині, враховуючи його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці фактичного постійного проживання, репутацію та майновий стан підозрюваного, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та неможливість на даний час застосувати до підозрюваного інший (альтернативний) запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить запобігання ризикам, наведеним у клопотанні.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту його фактичного затримання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання - із 12 год. 15 хв. 05 вересня 2024 року.

Строк дії ухвали встановити до 12 год. 15 хв. 03 листопада 2024 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя