Номер провадження:1-в/521/1100/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2024 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Одеса подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №2886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
До Малиновського районного суду м.Одеси 30.09.2024 року надійшло подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №2886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.06.2021 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до остаточного покарання на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, 3 роки та 6 місяців позбавлення волі. В силу ст.71 КК України, до призначеного покарання за новим вироком приєднано невідбуту частину покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.08.2020 р. у вигляді 12 місяців позбавлення волі і остаточно ОСОБА_5 визначено 4 (чотири) роки та 6 місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і взято його під варту із зали суду. Строк покарання ОСОБА_5 визначено відраховувати з 01 червня 2021 року.
У зв`язку з тим, що набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" N 3886-IX, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано, просить привести у відповідність з цим законом вищезазначений вирок відносно ОСОБА_5 .
Представник ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» ОСОБА_4 подання підтримав, наполягав на його задоволенні.
Засуджений ОСОБА_5 подання підтримав, просив його задовольнити, просив вирішити на розсуд суду.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав за можливе подання задовольнити, зазначивши, що за вироком від 01.06.2021 року епізод за ч.2 ст.185 КК України слід виключити у зв`язку із дикриміналізацією кримінальних правопорушень за цими епізодами та за епізодами за ч.3 ст.185 КК України перекваліфікувати дії засудженого на ч.1 ст.162 КК України та вважати засудженим за ст.162 КК України за цим вироком, оскільки злочин пов`язаний із проникненням до території домоволодіння потерпілого та продовжувати виконання вироку у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців рокі .
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, прийшов до висновку, що дане подання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п.13 ч.1 ст. 537 КПК України).
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 63 КК України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.06.2021 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання:
за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та 6 місяців. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання 3 роки та 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.71 КК України до призначеного покарання за новим вироком приєднано невідбуту частину покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.08.2020 р. у вигляді 12 місяців позбавлення волі і остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років та 6 місяців позбавлення волі. До набрання вироком законної сили застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і взято його під варту із зали суду. Строк покарання ОСОБА_5 визначено відраховувати з 01 червня 2021 року. Вирок набрав законної сили 02.07.2021 року.
Відповідно до вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.06.2021 року судом встановлено, що ОСОБА_5 01.11.2020 року шляхом вільного доступу з автомобіля марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований на узбіччі автодороги Татарбунари Одеса, таємно викрав сітку з вмістом 25 кг картоплі сорту «Білороса» вартістю 13,28 грн. за 1 кг, всього на суму 332 грн, належну ОСОБА_7 , після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 332 грн. Вказаний епізод судом кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України.
13.03.2021 року ОСОБА_5 шляхом відкриття вхідних дверей, які не були зачиненні на запірній пристрій, проник до гаражного приміщення звідки, таємно викрав ударну дриль марки «Start PRO», моделі sid1250, вартістю 421,80 грн., яка належить ОСОБА_8 , спричинивши останньому матеріальні збитки на вказану суму.Вказаний епізод судом кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України.
13.03.2021 року ОСОБА_5 шляхом відкриття вхідних дверей, які не були зачинені на запірний пристрій, проник до гаражного примі- щення звідки, таємно, умисно, повторно, викрав набір інструментів «TOPTUL» в кількості 108-ми одиниць в валізі зеленого кольору, вартістю 2223,06 грн., який належить ОСОБА_9 , спри- чинивши останньому матеріальні збитки на вказану суму .Вказаний епізод судом кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України.
09.08.2024 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року № 3886-ІХ (надалі Закон № 3886ІХ)
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).
Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.
Відповідно до п.п. 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.
Отже, після набрання чинності Закону України № 3886-ІХ, дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року № 3886-ІХ, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.
Отже, судом встановлено, що станом на час вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за епізодом 01.11.2020 року, а саме станом на 01.01.2020 року два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2102 грн. та ч.3 ст.185 КК України за двома епізодами 13.03.2021 року, а саме станом на 01.01.2021 року два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2270 грн. В той час як вартість викраденого чужого майна ОСОБА_5 01.11.2020 року склала 332 грн., 13.03.2021 року склала 421,8 грн. та 13.03.2021 року склала 2223,06 грн., що виключає кримінальну відповідальність за ці діяння.
Щодо можливої перекваліфікації дій засудженого за останнім епізодом 13.03.2021 року з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України суд приходить до наступних висновків.
Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК. Додатково за ст.162 КК такі дії кваліфікувати непотрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст.162 «Порушення недоторканності житла» КК.
Разом з тим, на стадії виконання вироків суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.1 ст.162 КК України (перекваліфікації його дій), адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч.3 ст.337 КПК України під час судового провадження, а в порядку ст.ст. 537,539 КПК України не передбачено.
Конституційний Суд України в рішенні від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 (справа про зворотну дію кримінального закону в часі) розтлумачив положення ст. 58 Конституції України щодо зворотної дії у часі кримінально-правової норми, яка пом`якшує або скасовує відповідальність особи, вказавши, що це стосується випадків: коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено зі складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження форми вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.
Частиною 1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу, що визначено положеннями ст.74 КК України.
Пункт 13 ч.1 ст.537 КПК України передбачає, що під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст.74 КК України.
За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст.5 та ч.2 ст.74 КК України, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.06.2021 року.
Водночас, приймаючи до уваги, що судом було звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.06.2021 року, суд вважає за потрібне зазначити, що на даний час ОСОБА_5 є засудженим вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.08.2020 року за ч.3 ст.185 КК України за вчинення ним викрадення чужого майна 11.01.2020 року на суму 6012,74 грн., оскільки станом на 01.01.2020 року два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2102 грн., до 4 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, який слід продовжити виконувати.
Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».
У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_5 на теперішній час відбуває покарання за вчинення діянь, кримінальна караність яких усунута, останній підлягає негайному звільненню від призначеного покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.06.2021 року. Станом на час розгляду подання засуджений відбув покарання у виді позбавлення волі 3 роки 4 місяці 24 дні.
Оскільки суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 вважається таким, що засуджений вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.08.2020 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, що не пов`язано із перебуванням під вартою, тому засуджений ОСОБА_5 підлягає звільненнню з-під варти з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» .
На підставі ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ, керуючись ст.ст. 336, 537, 539 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№ 14)» - задовольнити.
На підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.06.2021 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на підставі вимог ст.ст.70,71 КК України у виді 4 (чотирьох) років та 6 місяців позбавлення волі, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.
Важати ОСОБА_5 засудженим вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.08.2020 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням строком в 2 роки з покладенням на на підставі ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; пройти пробаційну програму "Зміна прокримінального мислення", за яким сплив іспитового строку для засудженого визначено відраховувати з 12 серпня 2020 року.
На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_5 з ДУ «Одеська виправна колонія №14».
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1