Справа № 167/938/17 Провадження №11-кп/802/616/24 Головуючий у 1 інстанції:
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 21 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У межах розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР під №0000532 від 30.12.2016, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, прокурор подав клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 на строк 60 днів без визначення розміру застави, оскільки існують ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 21.08.2024 клопотання прокурора задоволено.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 19.10.2024 включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту затримання 21.08.2024.

Таке своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а також існування ризиків, визначених у п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які і дають обґрунтовані підстави для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеному стороною обвинувачення ризику.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним. Зазначає про те, що місцевий суд не взяв до уваги того, що під час розгляду клопотання ОСОБА_6 пояснив про відсутність у нього наміру переховуватися від явки до суду. При цьому, за межі України він виїхав у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, оскільки у нього на утриманні перебуває малолітня дитина та батьки похилого віку. Про своє перебування він повідомляв суд шляхом написання відповідної заяви у якій просив розгляд кримінального провадження продовжити за допомогою відеозв`язку. Окрім того зазначає, що прокурор не конкретизував, яким чином ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також судом не було враховано того, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійні місця реєстрації та проживання, а також міцні соціальні зв`язки. Захисник вважає, що прокурором не доведено того, що існують обґрунтовані ризики, на які вказує сторона обвинувачення. А тому й відсутні передбачені законодавством підстави для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Посилаючись на це, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з мотивів наведених у ній, прокурора, який скаргу заперечив та вказав про її безпідставність, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги законодавства при розгляді клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Судом встановлено, що у провадженні Локачинського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000532 від 30.12.2016, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким місцевий суд дав належну правову оцінку в розумінні розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції у відповідності з вимогами кримінального процесуального законодавства, врахувавши майновий та сімейний стан обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно якої рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, обґрунтовано застосував щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, і не визначив розміру застави.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, який за кваліфікацією злочинів є нетяжким, і його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

ОСОБА_6 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не має стабільного доходу, кримінальне провадження перебуває на розгляді суду тривалий період часу, а саме з листопада 2018 року, він перебував у державному та міжнародному розшуку у зв`язку з чим кримінальне провадження зупинялося і перебіг строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності зупинявся на тривалий час, неодноразово не з`являвся на виклики до суду, а також аналогічно в ході досудового розслідування - до слідчого, тобто, як вірно зазначив місцевий суд, - вчиняв активні дії з метою уникнення відповідальності та може їх повторити, перебував за кордоном та був екстрадований на територію України.

Зважаючи на це, колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого суду про те, що наявні ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися в даний час від суду або ж перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою і без визначення розміру застави, зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час судового розгляду провадження, а не будь-який інший більш м`який, передбачений ст.176 КПК України, як про це вказує сторона захисту.

Доводи апелянта про те, що наведені прокурором ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може вчинити дії, передбачені п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України нічим не підтверджені, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовується матеріалами провадження, які фактично вказують про протилежне. А тому, такі доводи сторони захисту, з урахуванням наведених вище мотивів не дають жодних підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою і, зокрема домашнього арешту.

Ті обставини, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійні місця реєстрації та проживання, а також міцні соціальні зв`язки, фактично враховані судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, а тому апеляційні доводи в цій частині щодо їх не врахування є цілком безпідставними.

Неспроможними також є доводи сторони захисту як на відсутність підстав для тримання ОСОБА_6 під вартою на те, що Горохівським районним судом Волинської області у 2018 році було розглянуто клопотання про звільнення ОСОБА_6 від відповідальності на підставі Закону України «Про амністію», оскільки спростовується листом цього суду від 03.09.2024 за вих.№03-13/4/2024, де зазначено, що такого клопотання до Горохівського районного суду Волинської області у 2018 році не надходило.

Таким чином, вищенаведені та інші доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, з урахуванням наведених вище мотивів, не зменшують ризиків, передбачених п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України та не дають жодних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції і відмови в задоволенні клопотання прокурора, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 21 серпня 2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді