Провадження №1-в/127/1058/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 подання фахівця Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_5 про приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2022 стосовно ОСОБА_6 у відповідність до вимог чинного законодавства,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання фахівця Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_5 про приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2024 стосовно ОСОБА_6 у відповідність до вимог чинного законодавства.

Подання мотивоване тим, що ОСОБА_6 засуджений зазначеним вироком суду, зокрема за діяння, караність за яке усунена.

Засуджений ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив.

Прокурор вважав за можливе здійснити розгляд подання за відсутності ОСОБА_6 , оскільки орган пробації ставить перед судом питання, яке покращує становище засудженого.

Враховуючи думку учасників судового процесу, суд вважає за можливе здійснити розгляд подання за відсутності засудженого та за наявних матеріалів.

Представник органу пробації своє подання підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали подання, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання , зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (далі КК).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Зі змісту частини другої статті 74 КК випливає, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_6 15.02.2024 засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області за частиною першою статті 357, частиною четвертою статті 185 КК, з урахуванням приписів частини першої статті 70 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, визначених статтею 76 КК.

Зі змісту зазначеного вироку випливає, що ОСОБА_6 14.03.2023 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) на суму 798,6 грн.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилання відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-ІХ), яким стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) викладена у новій редакції.

Зокрема, зі змісту частини першої статті 51 КпАП випливає, що відповідальність за цією нормою настає у разі дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (далі НМДГ).

Частиною другою статті 51 КпАП встановлена відповідальність за вчинення дії, передбаченої частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох НМДГ.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною першою статті 5 КК визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

В свою чергу частиною третьою статті 5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд враховує, що Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 22.08.2024 (справа № 567/507/23) зауважив таке.

Частиною другою статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями частини першої статті 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Аналогічні висновки ВС зробив у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21).

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на НМДГ, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2023 року становив 2684 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2023 році для кримінально-правової кваліфікації становив 1342 грн.

Тому, для вирішення питання щодо наявності правових підстав для звільнення засудженого від призначеного йому покарання необхідно визначити, чи перевищує вартість викраденого ним майна 2 НМДГ (станом на момент вчинення кримінального правопорушення), тобто 2684 грн. у 2023 році.

Як суд зазначив вище, зі змісту вироку, яким ОСОБА_6 засуджений до відбування призначеного йому покарання, убачається, що вартість майна, яким заволодів останній шляхом крадіжки, становила 798,60 грн. Наведений розмір майна є меншим за законодавчо визначений розмір шкоди, з якої встановлена кримінальна відповідальність.

З огляду на викладене, з урахуванням приписів частини другої статті 74 КК, висновків, зроблених ВС у наведеній вище постанові, а також принципу зворотної дії закону в часі, закріпленого статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК, суд дійшов до переконання, що ОСОБА_6 слід звільнити від відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням з випробуванням з іспитовим строком 1 рік за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2024 ОСОБА_6 призначене покарання за частиною першою статті 357 КК у виді штрафу розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та за частиною четвертою статті 185 КК у виді 5 років позбавлення волі. При цьому, як суд вже зазначив вище, остаточне покарання ОСОБА_6 було призначене з урахуванням приписів частини першої статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі. Після чого, на підставі статті 75 КК ОСОБА_6 був звільнений від відбування остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Оскільки суд дійшов до переконання про доцільність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі, призначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК, правові підстави для застосування приписів статті 70 КК відпали. З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_6 має відбувати подальше покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2024 у виді штрафу за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 КК.

Керуючись статтями 371, 537 КПК, суд

УХВАЛИВ:

На підставі частини другої статті 74 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2024 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком 1 (один) рік, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2024, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: