ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2667/24
Провадження №1-кс/477/1192/24
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

14 листопада 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000721 від 13 серпня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною четвертою статті 185 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2024 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000721 від 13 серпня 2024 року про накладення арешту на майно, що було вилучено 08 листопада 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000721 від 13 серпня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною четвертою статті 185 КК України.

В ході досудового розслідування здобуто докази які вказують на те, що було вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане з таємним викраденням дизельного палива з тепловозів АТ «Українська залізниця» за попередньою змовою групою осіб, а також встановлено осіб, що можуть бути причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення, їх місце проживання, транспортні засоби що перебувають у користуванні останніх тощо.

08 листопада 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , який перевіряється органом досудового розслідування на предмет причетності до вчинення кримінального правопорушення було виявлено та вилучено майно згідно переліку.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що здійснено на підставі ухвали слідчого судді, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням.

У судове засіданні прокурор ОСОБА_3 не з`явився, надіславши заяву про розгляд поданого клопотання без участі прокурора.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як володільці вилученого майна в судове засідання по розгляду цього клопотання не з`явилися, заяв та клопотань до суду не подали.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених матеріалів, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000721 від 13 серпня 2024 року, кваліфіковане за частиною четвертою статті 191, частиною четвертою статті 185 КК України, за фактом вчинення ряду діянь, пов`язаних із таємним викраденням дизельного палива з тепловозів АТ «Українська залізниця» за попередньою змовою групою осіб.

Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що група осіб, у складі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за попередньою змовою між собою та третіми особами, що працюють на посадах машиністів та помічників машиністів в АТ «Українська залізниця» в період часу з 03 вересня 2024 року по 07 листопада 2024 року таємно вкрали дизельне паливо з локомотивів та тепловозів АТ «Українська залізниця», чим спричинили збитків на загальну суму 210 940 (двісті десять тисяч дев`ятсот сорок) гривень.

Також під час досудового розслідування обставин указаного правопорушення, органом досудового розслідування проведено комплекс негласних слідчих (розшукових) дій, в ході яких задокументовані вище викладені обставини вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

Під час досудового розслідування було здобуто достатні дані, які б вказували на причетність до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , який організував групу осіб для вчинення ряду протиправних дій та керує діями останніх, періодично проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 де може зберігати викрадене майно, а також документи, що містять інформацію з приводу вчинених протиправних дій.

08 листопада 2024 року проведено обшук вказаного житлового приміщення під час якого були виявлено та вилучено мобільні телефони, та два планшети.

Постановою слідчого від 09 листопада 2024 року, вилучені під час обшуку мобільні телефони та планшети визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Вважаючи, що вилучена органом досудового розслідування мобільна техніка має ознаки речового доказу, оскільки зберегла на собі сліди злочину та використовувалася як засіб вчинення кримінального правопорушення, з метою забезпечення його збереження, прокурор ОСОБА_3 , шляхом направлення клопотання засобами поштового зв`язку звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

Як вбачається з поданого клопотання, прокурор ОСОБА_3 , звертаючись до слідчого судді з даним клопотанням посилається на те, що вилучене майно має значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки є доказами злочинної діяльності, а тому відповідно до статті 170 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, існують правові підстави для арешту вилученого майна.

Так, у відповідності до положень частини першої, другої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема є доказом злочину. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно частин другої статті 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно із частиною третьою статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Тобто, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вимогами частини першої статті 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тому, за змістом частини третьої статті 170 КПК у справах про арешт майна з метою, наведеною у пункті 1 частини другої статті 170 КПК України, відповідність майна будь-якому з критеріїв речових доказів перевіряється згідно зі стандартом доведення «достатні підстави». Наведений стандарт не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає хоча б необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому під час оцінки відповідності майна, відносно якого подано клопотання про арешт, ознакам речових доказів, слідчий суддя враховує зміст поняття «речові докази», що розкривається у статтях 84, 98 КПК України.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

За положенням статті 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування слідчий суддя має оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

За змістом протоколу обшуку від 08 листопада 2024 року вбачається, що під час віднайдення мобільних телефонів, органом досудового розслідування встановлено власників цього майна, зокрема, зазначено, що мобільний телефон марки «Самсунг» належить ОСОБА_5 а планшет ОСОБА_10 .

При цьому, відомості щодо власника іншого мобільного телефону та планшету матеріали клопотання не містять.

Отже, мобільний телефон, марки «iPhone», мобільний телефон марки «Samsung» та два планшети «Ipad», які вилучені за місцем постійного проживання ОСОБА_5 відповідатимуть за одним із наведених критеріїв ознакам речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що вони, або один зних 1) був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, 2) зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, 3) містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, 4) був об`єктом кримінально протиправних дій, 5) набутий кримінально протиправним шляхом.

Застосовуючи наведений підхід до тлумачення норм кримінального процесуального закону в контексті обставин цього клопотання, слідчий суддя зважує на ту обставину, що посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на майно мобільний телефон, марки «iPhone», мобільний телефон марки «Samsung» та два планшети «Ipad», який було вилучено за місцем проживання ОСОБА_5 , яка не має відношення до кримінального провадження пов`язаного з таємним викраденням дизельного палива з локомотивів АТ «Українська залізниця», прокурор повинен був зазначити, яке відношення до кримінального провадження №0000721 від 13 серпня 2024 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого четвертою статті 191, частиною четвертою статті 185 КК України має майно, що було вилучене органом досудового розслідування, як власне і особа, у якої таке майно було вилучене.

Однак, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Так долученими до матеріалів клопотання документами не встановлено наявності на вилучених телефонах та планшетах відомостей, щодо спілкування його власника з будь-якими особами стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із таємним викраденням дизельного палива, про що наголошено прокурором у тексті поданого клопотання.

До матеріалів клопотання не долучено протоколу огляду вилученого майна, який підтверджував би доводи органу досудового розслідування про належність цього майна до засобів чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, ухвалою слідчого судді від 20 жовтня 2024 року про надання дозволу на проведення обшуку за вказаною адресою, надано дозвіл на обшуки з метою виявлення та вилучення речей та документів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні, зокрема засобів телекомунікації мобільного зв`язку, які можуть мати доказове значення у цьому кримінальному провадженні.

Обшук проводився у будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_11 та де періодичного проживає ОСОБА_4 , який перевіряється органом досудового розслідування на предмет причетності до вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, згідно з прямо встановленими в ухвалі слідчого судді про проведення обшуків обмежень, в ході обшуків підлягали виявленню та можливому вилученню, в тому чи іншому порядку не будь-які речі та документи, виявлене на місці проведення обшуку, а виключно те, щодо якого мається достатні дані для висновку поза розумним сумнівом, що вказані речі та документи, які мають відношення до фактів таємного викрадення майна АТ «Українська залізниця»

У свою чергу, звертаючись до слідчого судді з цим клопотанням, органом досудового розслідування не долучено жодного документа, який вказував би про причетність ОСОБА_12 до обставин кримінального правопорушення, що розслідується, та не дає слідчому судді можливості дійти висновку про правомірність вилучення цього майна, підстави для такого вилучення, тощо.

За викладеного, слідчий суддя вважає неналежними доводи органу досудового розслідування, щодо наявності підстав для арешту майна, що було вилучено під час проведення обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог статті 132 КПК України, орган досудового розслідування хоч і визнав постановою вищезазначене майно речовим доказом, проте не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, а саме мобільний телефон з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000721 від 13 серпня 2024 про арешт майна відмовити.

Роз`яснити слідчому та прокурору у цьому кримінальному провадженні, що за приписами частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_13