Справа № 132/2336/24
Провадження №1-кп/132/334/24
Вирок

Іменем України

25 листопада 2024 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000216 від 04 червня 2024 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Шаргород Шаргородського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, працевлаштованого, не судимого в силу статті 89 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 03 червня 2024 року близько 19год.00хв., перебуваючи у приміщенні для відпочинку, розташованого за продуктовим магазином «Лія», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , разом із своїм знайомим ОСОБА_9 вживав алкогольні напої. Під час цього, близько 22год.30хв. ОСОБА_8 вийшов на вулицю, де поблизу вищевказаного магазину, побачив легковий автомобіль марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_10 , та у нього виник умисел на незаконне заволодіння даним транспортним засобом. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, розуміючи, що він посягає на транспортний засіб, який йому не належить, та на який він не має ні дійсного, ні уявного права, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою використання транспортного засобу як засобу для пересування, протиправно, всупереч волі, та без згоди законного власника на його керування, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до легкового автомобіля марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », відкрив незачинені на замок водійські дверцята, та проник у його салон, де побачив ключ у замку запалювання. Після цього, ОСОБА_8 запустив двигун даного транспортного засобу, та розпочав рух вперед, однак зіткнувся із перешкодою, а саме дитячою каруселлю, розташованою поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Відповідно до висновку експерта від 10.06.2024 року № СЕ-19/102-24/10935-АВ, за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи встановлено, що ринкова вартість легкового автомобіля марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », станом на 03.06.2024 року становить 292993грн.30коп. Таким чином, ОСОБА_8 своїми протиправними діями заподіяв ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 292993грн.30коп.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно 03.06.2024 року близько 19.00год. перебуваючи у приміщенні для відпочинку, розташованого за магазином «Лія», що в селі Павлівка, разом із своїм знайомим ОСОБА_9 розпивав алкогольні напої. Вийшовши на вулицю, близько 22.30год., побачив легковий автомобіль марки (моделі) «Skoda Octavia», яким вирішив заволодіти, з метою його використання як засобу для пересування. З цією метою, відкрив незачинені на замок водійські дверцята, та проник в салон транспортного засобу, де побачив ключ у замку запалювання. Запустивши двигун, розпочав рух вперед, однак зіткнувся із дитячою каруселлю.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що у його володінні перебуває легковий автомобіль марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на якому він 03.06.2024 року близько 19.00год. під`їхав до продуктового магазину «Лія», розташованого в селі Павлівка, з метою придбання продуктів харчування. Залишивши ключ у замку запалювання, та залишивши салон свого транспортного засобу, він направився до магазину. У цей час, ОСОБА_8 незаконно заволодівши його автомобілем, здійснив на ньому рух, однак зіткнувся із дитячою каруселлю, де він його виявив у стані алкогольного сп`яніння. Шкода, яка була заподіяна ОСОБА_8 йому відшкодована, будь-яких претензій матеріального характеру до останнього він не має, а тому просить суд його не позбавляти волі, а застосувати положення ст.75 КК України, на підтвердження чого надав письмову заяву.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.2 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Прокурор ОСОБА_11 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком, встановленим судом. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконати заходи. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесене до тяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Шаргород Шаргородського району Вінницької області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 05.06.2024 року, ОСОБА_8 в силу вимог статті 89 КК України, є особою, яка не має судимостей.

За довідкою-характеристикою № 03-15/924, виданою 06.06.2024 року Калинівською міською радою Вінницької області, матеріалами компрометуючого характеру відносно ОСОБА_8 міська рада не володіє.

Як слідує з консультативних висновків спеціалістів, складених 06.06.2024 року Комунальним підприємством «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, ОСОБА_8 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 : щире каяття; добровільне відшкодування завданого збитку; визнання вини особою, що вчинила кримінальне правопорушення; наявність малолітньої дитини на утриманні.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

За правилами статті 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України. Звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, суд може покласти на неї обов`язки, передбачені статтею 76 КК України, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за її поведінкою. Перелік цих обов`язків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Поклавши на засудженого обов`язок, передбачений пунктом 4 частини 1 статті 76 КК України, суд не встановлює періодичність та дні проведення реєстрації; відповідно до частини 3 статті 13 КВК України вирішення цього питання віднесено до компетенції кримінально-виконавчих інспекцій. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (частина 3 статті 75 КК України). Цей строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано статтю 75 КК України.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця, часу його вчинення, наявності декількох пом`якшуючих обставин, особи обвинуваченого, суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки дане покарання на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненим кримінальним правопорушенням, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Відповідно до частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме легковий автомобіль марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » /постанова заступника начальника СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_12 від 04.06.2024 року/, після набуття вироком законної сили, необхідно залишити у власника (законного володільця).

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме оптичний диск із відеозаписом із камери відеоспостереження магазину «Лія» /постанова заступника начальника СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_12 від 05.06.2024 року/, після набуття вироком законної сили, необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.

Згідно частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, а саме на легковий автомобіль марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_13 від 04.06.2024 року у справі № 132/1749/24, накладено арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_13 від 04.06.2024 року у справі №132/1749/24.

Відповідно до частини 4 статті 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За частиною 2 статті 124 КПК України та роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/10935-АВ від 10.06.2024 року у розмірі 3029грн.12коп., підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з пунктом 5 частини 1статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Заявлений цивільний позов потерпілий ОСОБА_10 просив залишити без розгляду в зв`язку з добровільним відшкодуванням шкоди обвинуваченим ОСОБА_8 , а тому суд приходить до висновку про необхідність його залишення без розгляду.

Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжні заходи, не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_14 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 25 листопада 2024 року.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме легковий автомобіль марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » /постанова заступника начальника СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_12 від 04.06.2024 року/, після набуття вироком законної сили, залишити у власника (законного володільця).

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме оптичний диск із відеозаписом із камери відеоспостереження магазину «Лія» /постанова заступника начальника СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_12 від 05.06.2024 року/, після набуття вироком законної сили, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_13 від 04.06.2024 року у справі № 132/1749/24, на легковий автомобіль марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » скасувати.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/10935-АВ від 10.06.2024 року у розмірі 3029грн.12коп.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя