ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/356/24 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополіматеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000482 від 06 жовтня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синівці Лановецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, неодруженого, студента Мирогощанського аграрного фахового коледжу, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 04 грудня 2024 року.

Як слідує з матеріалів провадження, слідчою групою у складі слідчих відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000482 від 06.10.2024, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286? КК України.

На підставі зібраних доказів в ході досудового розслідування встановлено, що 06 жовтня 2024 року в проміжок часу з 04 год. 40 хв. по 05 год. 20 хв., водій ОСОБА_7 , в порушення вимог пунктів 2.1 а, 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі ПДР), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 , без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та рухався ним проїзною частиною дороги вулиці Вишнівецька в с.Борсуки Кременецького району Тернопільської області зі сторони м. Ланівці у бік смт. Вишнівець Кременецького району.

В цей час, лівим краєм проїзної частини, назустріч автомобілю ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 , рухалася велосипедистка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху ОСОБА_7 , в порушення вимог пунктів 1.5 ч.1 та 2.3 б, д ПДР, внаслідок алкогольного сп`яніння, не був уважним, відволікався від керування автомобілем, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та смугу руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків.

Унаслідок цього і в порушення пунктів 10.1 та 11.3 ПДР водій ОСОБА_7 , на ділянці вказаної дороги, що навпроти домогосподарства № 17 вказаної вулиці, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво та виїхав на смугу зустрічного руху, на якій, передньою лівою частиною керованого автомобіля ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедистку ОСОБА_10 .

Унаслідок наїзду потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких настала її смерть на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_7 пунктів 2.9 а, 10.1 та 11.3 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричинення смерті потерпілої ОСОБА_10 .

Після вказаної ДТП, водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 2.10 (а, б, в, г, д, е) ПДР, не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 цих Правил, не вжив можливих заходів щодо надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції та не чекав прибуття поліцейських, хоча мав можливість вчинити такі дії, а покинув місце пригоди на автомобілі «ВАЗ 2106», який у подальшому сховав на території господарства за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ). Окрім того, з метою приховання злочину, ОСОБА_7 замінив у автомобілі «ВАЗ 2106» пошкоджене вітрове скло, а також сховав пошкоджений велосипед потерпілої ОСОБА_10 у лісопосадці на значній відстані від місця пригоди.

Залишення ОСОБА_7 місця дорожньо-транспортної пригоди та невиконання ним вимог п. 2.10 ПДР, свідчать про те, що останній вже намагався ухилитися від відповідальності за вчинений тяжкий злочин, а також здійснив спробу перешкодити кримінальному провадженню, сховавши речові докази (пошкоджений автомобіль «ВАЗ 2106» та велосипед потерпілої ОСОБА_10 ), які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286? КК України, з поміж інших доказів, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які допитані слідчим у ході досудового розслідування. Окрім того, органом досудового розслідування вживаються заходи щодо встановлення інших можливих свідків даної ДТП та їх допиту щодо відомих обставин.

ОСОБА_7 затриманий в порядку ст.208 КПК України 06.10.2024 та якому 07.10.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286? КК Укрїни.

В апеляційній скарзі захисники підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає дану ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також внаслідок порушенням вимог КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про невідповідність запобіжного заходу обставинам справи та порушення принципу пропорційності; відсутність належної оцінки ризиків, передбачених ст.177 КПК України; неправомірне застосування найсуворішого запобіжного заходу; неповну оцінку обставин вчинення злочину та суб`єктивної сторони діяння.

Вказує, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не враховано, що надані стороною обвинувачення докази не доводять обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апелянт звертає увагу суду, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має позитивні характеристики, не становить загрози для суспільства та не надано переконливих доказів існування реальних ризиків, що виправдовували б тримання його під вартою.

Захисник вважає, що застосування цілодобового домашнього арешту є більш відповідним та менш обтяжливим запобіжним заходом.

Також посилається на відсутність доказів, які б підтверджували наявність ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_7 має стабільне місце проживання, де проживає із рідними, що забезпечує його доступність для органів досудового розслідування.

Сторона захисту звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не навів достатніх мотивів чому інший, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного у кримінальному провадженні №0000482 від 06.10.2024 ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і застосувати до нього інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт або заставу.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт або заставу; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286? КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

При оцінці доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину, особу підозрюваного, його спосіб життя, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції наведено аналіз ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, а також враховано тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим і дійшов обгрунтованого висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж окреслені прокурором по відношенню до обвинуваченого, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Зокрема, судом враховано, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди із смертельним наслідком підозрюваний перебував у стані алкогольного сп`яніння; після ДТП водій ОСОБА_7 не вжив заходів до надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої допомоги, не вжив заходів для збереження слідів пригоди, не повідомив про ДТП уповноважений орган поліції, а натомість покинув місце пригоди і вживав заходи для приховування слідів його причетності до дорожньо-транспортної пригоди (сховав автомобіль та замінив у ньому вітрове скло, сховав велосипед потерпілої).

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як одну з підстав застосування запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак і не дають підстав для зміни підозрюваному запобіжного заходу на домашній арешт.

Твердження сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави суд вважає безпідставними, оскільки, беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, не зможе попередити ризики, визначенні у ст. 177 КПК України.

Також згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, прийшов до правильно переконання щодо відсутності підстав для визначення розмір застави у даному кримінальному провадженні, з урахуванням того, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді