Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/1303/24
номер провадження 1-кп/368/182/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2024 рокуКагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0001090 від 24.05.2024 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Іванівка Кагарлицького району Київської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, освіта професійно-технічна, неодруженої, працюючою різноробочою в Горохуватському старостинському окрузі, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст.. 200 ч.1, 361 ч. 1 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення - прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

- сторони захисту -

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и в:

16.04.2024 приблизні о 09:30 год., перебуваючи у АДРЕСА_2 , (точної адреси в ході судового слідства не встановлено) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на прохання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановила на власний мобільний телефон марки «Redmi 12С» модель «22126RN91Y» із серійним номером « НОМЕР_1 » та сім-картою із номером телефону НОМЕР_2 , мобільний додаток «Приват24» з метою авторизації у системі віддаленого доступу WEB-банкінгу, мобільний додаток «Приват24» та здійснила його налаштування під банківську картку № НОМЕР_3 виданою АТ КБ «ПриватБанк», яка належить потерпілій ОСОБА_5 , встановивши логін та пароль для доступу до даного акаунту, з метою надання останній інформації по рахунку її банківської карти, отримавши таким чином можливість для безперешкодного входу до особистого кабінету ОСОБА_5 у системі віддаленого доступу WEB-банкінгу «Приват24».

Цього ж дня приблизно о 17 год. 15 хв., перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем з метою подальшого заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, котрі зберігались на банківському рахунку потерпілої ОСОБА_5 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, ОСОБА_3 , маючи можливість без дозволу ОСОБА_5 , із використанням мобільного додатку «Приват24» здійснювати операції та користуватися функціями карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , який належить останній, діючи умисно, з корисливих мотивів, без відома та за відсутності згоди держателя карткового рахунку, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем - облікового запису потерпілої ОСОБА_5 в автоматизованій інформаційній системі «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», який є системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами, а також згідно з Законом України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» є мобільним платіжним інструментом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційній системах» - є інформаційною (автоматизованою) системою, яка згідно ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є такою, що становить банківську таємницю, усвідомлюючи, що він не має права законного доступу до неї без дозволу власника, з метою незаконного отримання відомостей щодо коштів, розміщених на карткових рахунках потерпілого, будучи обізнаним комбінацією паролю-доступу користувача до автоматизованої (інформаційної) системи «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк» з метою незаконного втручання в роботу автоматизованих систем, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, без дозволу власника, керуючись єдиним умислом у період із 16.04.2024 по 01.05.2024, з використанням всесвітньої інформаційної системи загального доступу Інтернет вводила логін та пароль для входу до інформаційної (автоматизованої) системи «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк» та отримувала несанкціонований доступ до персональних даних потерпілої ОСОБА_5 , наявних в АТ КБ «ПриватБанк», в результаті чого неправомірно здійснювала несанкціоноване втручання в роботу облікового запису потерпілої та отримувала таким чином несанкціонований доступ та контроль над картковим рахунком ОСОБА_5 по банківській картці АТ КБ «ПриватБанк» за номером № НОМЕР_3

Крім того, 16.04.2024 близько 17 год. 15 хв., ОСОБА_3 , діючи умисно, керуючись єдиним корисливим умислом, перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , будучи ознайомленою з тим, що здійснення безготівкових розрахунків між фізичними та юридичними особами банківськими установами можуть здійснюватися на підставі платіжного доручення, тобто розрахункового документу, який містить доручення платника банку здійснити переказ, визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (п.1.31 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»), а також, будучи обізнаною про те, що електронним документом є документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»), керуючись єдиним умислом, у період із 16.04.2024 по 01.05.2024, здійснювала несанкціоновані втручання в роботу облікового запису автоматизованої інформаційної системи «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», яка є системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами усвідомлюючи, що заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_5 , що зберігаються та обліковуються у безготівковій формі на розрахунковому рахунку за НОМЕР_4 відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» можливо лише шляхом складання та використання платіжного доручення в електронному вигляді, для забезпечення несанкціонованого списання коштів потерпілого, використовуючи кінцеве комп`ютерне обладнання у вигляді власного мобільного телефону марки «Redmi 12С» модель « НОМЕР_5 » із серійним номером « НОМЕР_1 » та сім-картою із номером телефону НОМЕР_2 , з використанням Всесвітньої інформаційної системи загального доступу Інтернет, у зазначений період часу, умисно підробила електронні платіжні документи, у яких зазначила завідомо недостовірні відомості щодо наміру платника ОСОБА_5 з її карткового рахунку № НОМЕР_3 відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» здійснити у встановленому порядку перерахунок коштів на загальну суму 18737,50 грн. на картковий рахунок НОМЕР_6 , відкритий на власне ім`я, які направила до автоматизованої системи обробки інформації, чим здійснила використання підроблених документів на переказ.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.. ст. 200 ч. 1, 361 ч. 1 КК України визнала повністю та пояснила, що в дійсності у своєму телефоні встановила мобільний додаток «Приват24» та здійснила його налаштування під банківську картку № НОМЕР_3 виданою АТ КБ «ПриватБанк», яка належить потерпілій ОСОБА_5 . Також вона робила переказ коштів з картки потерпілої на свою картку. Всі збитки завдані потерпілій нею відшкодовано в повному обсязі. Вона сильно шкодує за вчинене. Просить вибачення. Більше такого робити не буде. Просить її суворо не наказувати.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила крадіжку її коштів, які вона їй повернула. Вона їй прощає. Також приймає вибачення від обвинуваченої. Щодо міри покарання, то вона їй прощає.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 , повністю визнала свою винність у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст.. 200 ч.1, 361 ч. 1 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюється, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою, потерпілою та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченої, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_3 .

Це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст.. 200 ч.1, 361 ч. 1 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ст. ст.. 200 ч.1, 361 ч. 1 КК України, а саме:

?по ч. 1 ст. 200 КК України - підробка документа на переказ та його використання;

?по ч. 1 ст. 361 КК України - несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується, обвинувачена винна та підлягає покаранню.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченої.

Згідно паспорта НОМЕР_10, виданого 02.08.2019 року обвинувачена ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Іванівка Кагарлицького району Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину була повнолітньою та є громадянкою України.

Згідно вимоги про судимість № 8074/109/1600/02-24 від 22.07.2024 р. станом на 22.07.2024 року ОСОБА_3 , є особою раніше не судимою.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачена ОСОБА_3 за наркологічною допомогою не зверталася та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачена ОСОБА_3 перебуває під медичним наглядом у лікаря психіатра КНП КМР «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» з 2002 р. з діагнозом F 70.0.

Згідно характеристики, виданої Горохуватським старостинським округом Кагарлицької міської ради на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Гр. ОСОБА_3 проживає без реєстрації разом із своєю матір`ю та неповнолітньою дочкою на території Горохуватського старостинського округу в АДРЕСА_2 . Зареєстрована в місті Боярка Київської області. Навчалася в Таращанській спеціалізованій школі. На даний час стоїть на обліку в Кагарлицькому центрі зайнятості та працює в Горохуватському старостинському окрузі різноробочою з 2024 року. До виконання своїх обов`язків ставиться добросовісно Неодружена, мати одинока, має неповнолітню дочку. Скарг на гр. ОСОБА_3 від жителів до старости сіл Горохуватка, Іванівка, Тарасівка не надходило.

Висновком судово-психіатричного експерта № 316 від 08.08.2024 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час скоєння інкримінованих їй страждала на легку розумову відсталість, Р 70.0 за МКХ-10. ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих їй дій могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих їй дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебувала.

ОСОБА_3 в даний час страждає на легку розумову відсталість, Р 70.0 за МКХ 10. ОСОБА_3 даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 виданого на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розділі батьки зазначені: батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_3 .

Обгрунтування судом призначення обвинуваченій ОСОБА_3 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 1 ст. 200 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а санкція ч. 1 ст. 361 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Згідно ч. 3 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а згідно ч. 4 ст. 12 КК України - нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченою ОСОБА_3 , є кримінальних проступком та нетяжким злочином.

При призначенні обвинуваченій покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд відносить - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні обвинуваченій покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком і злочином невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченої, а саме: має місце постійного проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на утриманні знаходиться дитина, яку виховує самостійно, офіційно працевлаштована, позитивно характеризується, наявності обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання та думку прокурора щодо міри покарання обвинуваченій, а саме: призначення у виді штрафу із застосуванням ст. 70 КК України, з урахуванням висновку досудової доповіді, згідно якої було зроблено висновок про можливе виправлення без ізоляції від суспільства а відтак, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченій потрібно призначити у виді штрафу із застосуванням ст. 70 КК України і остаточно визначити покарання у виді штрафу.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 200 ч. 1 та 361 ч. 1 КК України та призначити їй покарання:

?за ч. 1 ст. 200 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.,

?за ч. 1 ст. 361 КК України у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджена зобов`язана сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню: диск Verbatim CD-R з написом Вх. 365-ВБ від 26.06.2024 та роздуковані з нього документи на 17 арк., які приєднано до кримінального провадження, після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження; деталі операцій по картці для обслуговування банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_5 , НОМЕР_8 , виписку по картці НОМЕР_9 за період 01.03.2024 по 24.05.2024, з детальним зазначенням оборотів за день та залишку коштів на кінець дня, довідку за реквізитами, довідку про перевипуск картки, які приєднано до кримінального провадження, після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1