Справа № 569/2240/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд в особі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальні акти по кримінальних провадженнях №0000054 (№0000569, №0001032, №0001446) відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше неодноразово судимого, (востаннє на підставі вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 29.09.2022 року, засудженого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік позбавлення волі),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 13 січня 2023 року, близько 12 год. 30 хв., перебуваючи у торговому залі магазину «Єва», який знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Базарна, 9, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX та який в подальшому продовжено, з метою власного матеріального збагачення, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку персоналу магазину та інших осіб, таємно викрав із підсобного приміщення магазину «Єва» мобільний телефон марки «Motorola G22», 128 GB, вартістю 5 857 грн. 38 коп., який належить ОСОБА_6 , внаслідок чого заподіяв потерпілій майнової шкоди у вказаному розмірі.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - як своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушення не оспорював та підтвердив факт того, що дійсно 13 січня 2023 року, близько 12 год. 30 хв., перебуваючи у торговому залі магазину «Єва», який знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Базарна, 9, викрав мобільний телефон марки «Motorola G22», 128 GB, вартістю 5 857 грн. 38 коп., який належить ОСОБА_6 . В подальшому вказаний мобільний телефон був повернутий потерпілій. Просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала заяву у якій просила проводити підготовче судове засідання та судовий розгляд кримінального провадження за її відсутності, не заперечує проти проведення розгляду за спрощеною процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України. Цивільний позов не заявлявся, міру покарання покладає на розсуд суду.

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 24.01.2023 року записи з камер відеоспостереження від 01.01.2023 року, які розташовані в приміщенні магазину «Сам маркет» за адресою: АДРЕСА_2 та записані на оптичний диск, визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 27.01.2023 року записи з камер відеоспостереження від 02.01.2023 року, які розташовані в приміщенні магазину «Сам маркет» за адресою: АДРЕСА_2 та записані на оптичний диск,визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 24.01.2023 року записи з камер відеоспостереження від 13.01.2023 року, які розташовані в приміщенні магазину «Єва» за адресою: АДРЕСА_3 та записані на оптичний диск,визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 30.01.2023 року мобільний телефон марки «Motorola G22», визнано та приєднано до матеріалів досудового розслідування, як речовий доказ і передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 .

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 17.06.2024 року записи з камер відеоспостереження від 24.05.2024 року, які розташовані в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_4 та записані на оптичний диск,визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Постановою слідчим слідчого відділу Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 23.02.2023 року DVD-R-диск,визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_9 від 06.04.2023 року копію документів на викрадене майно на мобільний телефон марки «Samsung» модель «SM-J510HZKDSEK» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , чорного кольору та фіскальний чек на викрадене майно №97,визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_9 від 06.04.2023 року DVD-R-диск марки «Axent»,визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_9 від 13.04.2023 року мобільний телефон марки «Samsung» модель «SM-J510HZKDSEK» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , чорного кольору, визнано та приєднано до матеріалів досудового розслідування, як речовий доказ і передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 .

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_9 від 13.04.2023 року два сліди папілярних узорів рук, які упаковані в спец пакети Експертна служба №2749843 та дактилоскопічна карта особи ОСОБА_3 , яка упакована в спец пакет Експертна служба №2749844 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, та містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у вчиненні якого винен останній.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказане правопорушення відноситься до тяжкого злочину.

Що стосується особи обвинуваченого, то суд враховує, що ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації, де характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не бере активну участь в житті громадськості, раніше неодноразово судимий.

Крім того, обвинувачений в судовому засіданні щиро покаявся, вибачився та шкодує про вчинене.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого суд вважає рецидив злочинів.

Витрати на залучення експертів становлять 4 956,68 гривень.

ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно Постанови Верховного Суду від 18.09.2019 - каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся з приводу вчиненого кримінального правопорушення, висловив жаль з приводу вчиненого та вказав, що в подальшому таких протиправних діянь вчиняти не буде.

Загальні засади призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного,обставин,що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. ст. 66, 67 КК України, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, суд прийшов до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, буде необхідний й достатній для його виправлення, та попередження нових правопорушень.

Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїзжати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експертів в сумі 4 956 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 68 копійок.

ОСОБА_3 запобіжний захід не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази: записи з камер відеоспостереження від 01.01.2023 року, які розташовані в приміщенні магазину «Сам маркет» за адресою: АДРЕСА_2 та записані на оптичний диск, записи з камер відеоспостереження від 02.01.2023 року, які розташовані в приміщенні магазину «Сам маркет» за адресою: АДРЕСА_2 та записані на оптичний диск, записи з камер відеоспостереження від 13.01.2023 року, які розташовані в приміщенні магазину «Єва» за адресою: м.Рівне, вул. Базарна, 9 та записані на оптичний диск, записи з камер відеоспостереження від 24.05.2024 року, які розташовані в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_4 та записані на оптичний диск, копію документів на викрадене майно на мобільний телефон марки «Samsung» модель «SM-J510HZKDSEK» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , чорного кольору та фіскальний чек на викрадене майно №97, DVD-R диск марки «Axent», DVD-R диск, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Речові докази: мобільний телефон марки «Motorola G22», який повернуто ОСОБА_6 , вважати повернутим ОСОБА_6 .

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung» модель «SM-J510HZKDSEK» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , чорного кольору, який повернуто ОСОБА_10 , вважати повернутим ОСОБА_10 .

Речові докази: два сліди папілярних узорів рук, які упаковані в спец пакети Експертна служба №2749843 та дактилоскопічна карта особи ОСОБА_3 , яка упакована в спец пакет Експертна служба №2749844, після набрання вироком законної сили - знищити.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1