Справа № 6423/3231/24
Провадження № 1-кп/642/502/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0002925 від 23.11.2023 у відношенні

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який має середню освіту, уродженця смт. Кегичівка Харківської області, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації стрілець ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні «солдат», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України, не судимого,

обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, суд -

УСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.05.2022 № 34-РС військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_4 призначено на посаду - стрілець ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.05.2022 № 3 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України та на всі види забезпечення.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців, у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.04.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року, строком на 90 діб.

Указом Президента України No573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді - стрілець ІНФОРМАЦІЯ_2, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 08.12.2022 самовільно залишив місце служби, а саме розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у Холодногірському районі міста Харкова, та до 02.04.2024 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання сторони врахували відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, постійне місце проживання. Відповідно до довідки №3536 ОСОБА_4 проведено медичний огляд у Гарнізонній військово-лікарській комісії в/ч НОМЕР_2 30 квітня 2024 року встановлений причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва). Стан після вибухової травми (02.08.2022), акубаротравми у вигляді посттравматичної лівобічної перфорації барабанної перетинки, хронічної лівобічної комбінованої приглухуватості, при сприйнятті шепітної мови до 6 метрів па праве вухо, до 0,5 метрів на ліве вухо. Травма, пов`язана з проходженням військової служби. Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 №370 травма кваліфікується як легка. Розлад адаптації у вигляді астенічного та диссомнічного синдромів. Вертеброгенна двобічна люмбоішіалгія, м`язово-тонічний синдром. Захворювання, пов`язані з проходженням військової служби.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений кримінальне правопорушення лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який незважаючи на складну ситуацію в країні, повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, введення з 24.02.2022 в Україні воєнного стану, відповідно до відповідно до Указу Президента України ОСОБА_5 №64/2022, розуміючи те, що він вчиняє злочин в перiод військового стану, будучи військовослужбовцем, який відповідно до ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язався захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, вчинив тяжкий злочин, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, його захворювання, після вибухової травми, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, думку сторони обвинувачення, о можливості застосування ст. 69 КК України, перейшовши до покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин за пред`явленим обвинуваченням за ч. 5 ст. 407 КК України до набрання законної сили Законом України від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, яким було змінено ч.1 ст.69 КК України, а тому до нього може бути застосовано ч. 1 ст. 69 КК України.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід залишити тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376, 475 КПК України, - суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі статті 62 КК України ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки замінити на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» .

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 03.05.2024.

На вирок суду може бути подана апеляція з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1