ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа № 477/348/24
Провадження № 1-кс/477/808/24
УХВАЛА

про повернення клопотання

21 серпня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , попередньо розглянувши клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні, що перебуває у провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області, та яке було вилучене за місцем її проживання під час проведення санкціонованого обшуку.

В обґрунтування свого клопотання вказує, що вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 липня 2024 року вона засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 15, частиною третьої статті 332, частиною третьою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.

Однак, як вказує заявник, під час постановлення вироку, судом не було вирішено питання про майно, що було вилучене у неї та на які ухвалою слідчого судді від 07 березня 2024 року накладено арешт з метою їх збереження як речових доказів.

Оскільки вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 липня 2024 року було постановлено за наслідками укладеної угоди між нею та прокурором про визнання винуватості та до виділених матеріалів кримінального провадження не було долучено вилучені у неї речі у якості речових доказів, тому звернулася до слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області, який постановив ухвалу про їх арешт для скасування арешту.

Вирішуючи питання щодо підсудності указаного клопотання, слідчий суддя установив таке.

Частиною першою статті 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, - частина друга статті 1 КПК України.

За визначенням пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, - частина шоста статті 9 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_2 та обставин встановлених слідчим суддею, в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000050 від 08 вересня 2023 року, 29 лютого 2024 року за місцем проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 в ході проведення санкціонованого обшуку віднайдено та вилучено майно, належне останній, а сааме мобільний телефон, марки «Самсунг Galaxy F-31» 1-imei НОМЕР_1 , 2-imei НОМЕР_2 з двома сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон, марки «iPhone 11», s/n НОМЕР_5 imei НОМЕР_6 , з сім картою оператора лайф (номер не визначений), електронною сім-картою НОМЕР_3 , зафіксованим номером НОМЕР_4 ; купюри схожі на банкноти США, номіналом 100 (сто) доларів у кількості 100 (сто) штук, номіналом 50 (п`ятдесят) доларів у кількості 4 (чотири) штуки, номіналом 20 (двадцять) доларів у кількості 10 (десять) штук, всього на суму 10400 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 березня 2024 року на вилучене під час обшуку майно накладено арешт з метою його збереження у якості речового доказу.

26 червня 2024 року з кримінального провадження №0000050 від 08 вересня 2023 року виділено в окреме провадження за №0000591 матеріали відносно ОСОБА_2 .

За змістом вироку Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 липня 2024 року вбачається, що у виділеному кримінальному провадженні №0000591 від 26 червня 2024 року між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_2 28 червня 2024 року укладено угоду про визнання винуватості.

Вказаним вище вироком судом затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000591 від 26 червня 2024 року, яка укладена 28 червня 2024 року та засуджено ОСОБА_2 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 15, частиною третьої статті 332, частиною третьою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.

Як вбачається зі змісту вироку долю речових доказів судом вирішено не було. Посилаючись на положення статті 174 КПК України, ОСОБА_2 звернулася з указаним клопотанням до слідчого судді.

У свою чергу, за змістом пункту 14 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. До питань про будь-які сумніви і суперечності, що виникають при виконанні вироку, які належить вирішувати суду, що ухвалив вирок, відноситься питання щодо речових доказів і документів, якщо їх не вирішено вироком суду.

Як встановлено слідчим суддею, на вилучене у ОСОБА_2 майно в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000050 від 08 вересня 2023 року, ухвалою слідчого судді від 07 березня 2024 року накладено арешт з метою його збереження як речового доказу.

Відповідно до частини першої та другої статті 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень пункту 12 частини першої статті 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За матеріалами клопотання встановлено, що при ухваленні вироку суду від 11 липня 2024 року Заводським районним судом міста Миколаєва не вирішено питання щодо речових доказів, тому за приписами пункту 4 частини другої статті 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок.

Враховуючи, що вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 липня 2024 року не вирішено питання речових доказів та скасування арешту з майна, яке належить засудженій ОСОБА_2 , а наявність такого арешту обмежує її права вільно розпоряджатися своїм майном, в даному випадку остання наділена правом звернутися до суду, який ухвалив вирок в порядку статей 537, 539 КПК України з клопотанням про вирішення долі речових доказів.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_2 підлягає поверненню суб`єкту звернення, через застосування частини шостої статті 9 КПК та положень засади диспозитивності, що закріплена у частині третій статті 26 КПК, згідно з якою слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що не тільки винесені на їх розгляд сторонами, але й віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Повернення клопотання у цьому випадку, відповідає механізму, передбаченому частиною шостою статті 9 КПК України, та не виходить за межі процесуальних повноважень слідчого судді, передбачених нормами КПК. Навпаки, своїм рішенням про повернення такого клопотання слідчий суддя не допускає можливості прийняття рішення поза межами своїх повноважень, передбачених кримінальними процесуальними нормами.

Керуючись статями 3, 7, 9, 309, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна - повернути заявнику.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що вирішення порушеного нею питання підлягає розгляду судом, який ухвалив вирок, тобто Заводським районним судом міста Миколаєва

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_3