Справа № 643/8316/24
Провадження № 1-кп/643/736/24
УХВАЛА

03.10.2024 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001837 від 22.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Московського районного суду міста Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

У кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого продовжено до 06.10.2024.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки наявні ризики передбачені ст.177 КПК України встановлені при обранні запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували та просили змінити на домашній арешт. Зазначили, що ризики наведені стороною обвинувачення є необґрунтованими та недоведеними.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не з`явилися, кожна окремо, подали заяви, про розгляд справи без їх участі.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення - є одними з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Суд звертає увагу, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Приймаючи до уваги, що ризики, які були враховані судом під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зникли, враховуючи ті обставини, що ОСОБА_4 неодружений, осіб на утриманні не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має офіційного місця працевлаштування, постійного й стабільного заробітку, не має фактичного місця проживання у м. Харкові, та враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, що на думку суду, дають підстави вважати про неможливість запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України, оскільки останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити новий злочин, тому суд вважає доцільним продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Також, суд вважає, що продовження строку утримання під вартою ОСОБА_4 виправдано тим, що у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З наведених вище підстав суд відмовляє в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Керуючись ст. ст. 177, 189-191, 331, 336, 369, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01.12.2024.

Ухвала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1