Провадження № 1-кп/204/524/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року м.Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002044 від 01 липня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовець за контрактом прийнятий ІНФОРМАЦІЯ_2 , на посаді стрілець-санітар ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 02 травня 2023 року № 3057-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України від 24 лютого 2023 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в України» на території України почав діяти режим воєнного стану (особливий період), який триває і до теперішнього часу. Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 квітня 2023 року № 115 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-санітара ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 . Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання старший лейтенант належать до молодшого офіцерського складу, звання солдат належить до рядового складу. Статтею 32 Статуту також передбачено, що військовослужбовці молодшого офіцерського складу за своїми військовим званням є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу. Відповідно до ст. 68 Статуту, начальник штабу бригади (полку, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за організацію та підтримання керування підрозділами; за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання бригадою (полком, окремим батальйоном) бойових завдань; за планування бойової підготовки; за підготовку штабу і підрозділів, що забезпечують керування бригадою (полком, окремим батальйоном), виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу штабу та безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів; за організацію вартової і внутрішньої служб; за організацію та здійснення заходів щодо охорони державної таємниці, прихованого керування; за забезпечення штабу та безпосередньо підпорядкованих підрозділів озброєнням і технікою; за стан обліку особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки бригади (полку, окремого батальйону); за стан пожежної безпеки штабу. Начальник штабу бригади (полку, окремого батальйону) підпорядковується командирові бригади (полку, окремого батальйону) і є прямим начальником усього особового складу бригади (полку, окремого батальйону). Під час виконання рішень командира бригади (полку, окремого батальйону) начальник штабу має право віддавати накази (розпорядження) підпорядкованим командирові бригади (полку, окремого батальйону) особам від його імені. Про всі віддані накази (розпорядження) начальник штабу доповідає командирові бригади (полку, окремого батальйону). Також, відповідно до ст. 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства. Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля). Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2022 № 282 капітана ОСОБА_7 призначено на посаду командира 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону вказаної військової частини. Таким чином, командир 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 , по відношенню до військовослужбовця стрільця-санітара ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , був прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній - підлеглим капітана ОСОБА_7 . Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його , військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін . Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові. Згідно ст. ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України , дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни . Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Під наказом у ст. 401 КК України, розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо. Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку. Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина. В свою чергу, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин. Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді стрільця-санітара ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , будучи обізнаним із порядком проходження, несення внутрішньої служби, порядком віддання, виконання наказів військовослужбовцями, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 01.07.2023 близько 08 год. 30 хв., солдат ОСОБА_5 , перебуваючи на шикуванні підрозділу 2 механізованого батальйону 4 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження (наказ) командира ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_8 від 30.06.2023 №2994 дск щодо вибуття для виконання бойового завдання, а саме підсилення бойової позиції та відбиття наступу противника на позиції «ІНФОРМАЦІЯ_6» в районі населеного пункту АДРЕСА_3 з терміном виконання до 13 год. 00 хв. 01.07.2023, який було доведено командиром 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 . При цьому наказ виданий в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечить чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_5 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього. Умисне невиконання солдата ОСОБА_5 , наказу потягло за собою підрив дисципліни підрозділу та зниження рівня бойової готовності.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.402 КК України, визнав повністю і підтвердив та не оспорював обставини, зазначені в обвинувальному акті, просив суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ст.349 КПК України. У вчиненому розкаюється.

Захисник в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавленням волі на строк три роки.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавленням волі на строк три роки.

У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали кримінального провадження №0002044, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 та визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, судом враховуються вимоги, передбачені ч.1 ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.4 ст.402 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, вчинив тяжкий злочин за обставинами, викладеними у вироку, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Обвинувачений ОСОБА_5 є військовослужбовцем, за контрактом прийнятим ІНФОРМАЦІЯ_2 , на посаді стрілець-санітар ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, висловлює щире каяття, кримінальне правопорушення вчинив внаслідок психоемоційного стресу, викликаного участю у бойових діях, готовий понести покарання і бажанє повернутися до військової служби в іншій військовій частині, неодружений, дітей на утриманні немає, на його утриманні знаходяться батьки похилого віку, батько є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, доброволець.

Як пом`якшуючу покарання обставину, відповідно до ст.66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем, а також враховуючи низку обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає призначити останньому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на три роки, оскільки цього буде достатньо для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення з 01 липня 2023 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1