Провадження №11-кп/824/4289/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в ТОВ «ТБК АТЛАНТ ГРУПП» на посаді інженера з організації експлуатації та ремонту, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 527 600 (п`ятсот двадцять сім тисяч шістсот) грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_11 в частині стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 14 032 грн.06 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 25 400 грн. - залишити без розгляду.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 17 серпня 2023 року, приблизно о 13 год. 06 хв., ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «FORD KUGA», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись у четвертій (крайній лівій) смузі проїзної частини проспекту Палладіна у м. Києві, зі сторони проспекту Берестейського в напрямку вул. Академіка Вернадського, зі швидкістю 80,712 км/год +_3,23 км/год. (яка значно первищувала максимально довзолену на даній ділянці дороги 50 км/год.), наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно - вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід», дорожньою розміткою 1.14.3 (зебра).

В цей час, попереду, в сусідніх другій та третій смугах попутного напрямку, зупинились невстановлені в ході досудового слідства транспортні засоби, під керуванням невстановлених водії, які виконуючи вимоги п. 18.1 ПДР України, надавали дорогу пішоходу ОСОБА_12 , який рухався справа наліво, в межах нерегульованого пішохідного переходу.

Під час руху, ОСОБА_7 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.4 та 18.4 Правил дорожнього руху України, які виявились у тому, що він, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, маючи змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати швидкість руху в межах дозволеної, свідомо порушуючи швидкісний режим, будучи заздалегідь поінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «пішохідний перехід», дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», маючи об`єктивну змогу спостерігати, як попереду, в другій та третій смугах попутного напрямку, перед нерегульованим пішохідним переходом зупинились невстановлені в ході слідства транспортні засоби та усвідомити, що на пішохідному переході перебувають люди, будучи обізнаним, що в даному випадку водій повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і може продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, не переконався у відсутності пішоходів на пішохідному переході, внаслідок чого, навпроти будинку АДРЕСА_2 , виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 .

Внаслідок наїзду, ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна на волосистій частині голови в тім`яно - потиличній ділянці та множинні садна і синці на обличчі; крововилив в м`яких тканинах голови в тім`яно - потиличній ділянці, по центру і зліва; перелом основи черепа; поширений нерівномірно виражений обмежено-дифузний субраханоїдальний крововилив; наявність крові в шлуночках головного мозку; набряк-набухання головного мозку. Множинні садна та тулубі; множинні переломи ребер зліва з множинними розривами пристінкової плеври в ділянці переломів; переломи 7 шийного та 9 грудного хребців; забої обох легень і множинні крововиливи на між часткових борознах, між часткових поверхнях усіх часток обох легень, а також біля коренів (ознака струсу тіла); наявність крові в лівій плевральній порожнині. Розрив лівої нирки, брижі та множинні розриви селезінки; наявність крові в черевній порожнині. Множинні садна і синці на верхніх кінцівках; множинні рани на лівій руці; травматична ампутація дистальних фаланг 3-4 пальців лівої руки. Множинні садна та синці на нижніх кінцівках; множинні крововиливи в підшкірно-жировій клітковині та м`язах нижніх кінцівок; розмізчення підшкірно-жирової клітковини лівого стегна, яке переходить у кишеньоподібне відшарування підшкірно-жирової клітковини і шкіри від м`язів, що заповнене темно-червоною рідкою кров`ю та дрібними її згортками; наявність крові в порожнинах правого колінного та лівого гомілковоступневого суглобів; розрив передніх зв`язок крижово-здухвинного зчленування справа; вертикальний перелом бічної частини крижі зліва; крайовий перелом лівої внутрішньої кісточки, які у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_12 настала від множинних переломів кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, та шоком; виражене недокрів`я внутрішніх органів; наявність крові в порожнинах; крововиливи під ендокардом лівого шлуночка серця; набряк головного мозку.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5; 2.3 (б); 12.4 та 18.4 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі та звільнити його відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку. Суму стягнення моральної шкоди зменшити до 30000 гривень.

Мотивуючи такі вимоги зазначає, що при призначенні покарання, суд в повній мірі не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працевлаштований, щиро розкаюється у скоєному. При цьому, звертає увагу на те, що одразу після ДТП обвинувачений викликав швидку допомогу.

Також, захисник звертає увагу на те, що обвинувачений неодноразово намагався принести свої вибачення потерпілому та допомогти фінансово.

Крім того, звертає увагу на те, що стягнута судом сума моральної шкоди є непомірною для обвинуваченого, крім того її розмір не грунтується на матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисників, які підтримали вимоги апеляційної скарги, позицію представника потерпілого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Вказаних вимог закону, місцевим судом дотримано в повній мірі.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував обставини вчинення злочину, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до ст.ст. 12, 25 КК України, до необережного тяжкого злочину, форму й ступінь вини обвинуваченого, особу обвинуваченого, який не судимий, працює, на спеціальних обліках не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей. Обставиною, що пом`якшує покарання судом визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім цього, судом взято до уваги також і думку потерпілого ОСОБА_11 , яка висловлена його представником в судовому засіданні, який наполягав на суворості покарання для обвинуваченого з огляду на те, що дії ОСОБА_7 не свідчать про щирість його каяття, оскільки останній не відшкодував потерпілому завдану злочином моральну шкоду, обвинувачений досі не зустрівся з потерпілим та особисто перед ним не вибачився за скоєне.

Врахувавши зазначені обставини, а також принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в мінімальній межі встановленій санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Окрім цього, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд взяв до уваги грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі наслідки, та дійшов висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк в межах санкції статті обвинувачення.

На переконання колегії суддів, призначене судом основне і додаткове покарання, в повній мірі відповідає тяжкості та обставинам скоєного, сукупності даним про особу обвинуваченого, є необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також домірне скоєному.

Всупереч доводів апеляційної скарги, місцевий суд встановивши, що ОСОБА_7 допустив грубе порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода, який перетинав дорогу по пішохідному переходу, що призвело до невідворотних наслідків - смерті потерпілого, враховуючи посткримінальну поведінку ОСОБА_7 , який не відшкодував завдану моральну шкоду потерпілому, з останнім зустрічі не шукав, хоча мав для цього достатньо часу, дійшов вмотивованого висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Дані, на які вказує захисник як на підстави для застосування до ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки вказані дані були в повній мірі враховані судом при призначенні покарання, при цьому, апелянтом не наведено обґрунтування необхідності звільнення від відбування покарання, яке б указувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, зважаючи на обставини, за яких було вчинено злочин, його характер та наслідки, що настали.

З наявних в матеріалах кримінального провадження даних, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали законні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На переконання колегія суддів, встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини, в тому числі і позиція представника потерпілого, який просив не призначати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, пов`язане із ізоляцією від суспільства, у цій справі не мають вирішального значення, з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_7 діяння у сфері безпеки руху, а також непоправні наслідки у виді позбавлення життя людини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Не знаходить колегія суддів і підстав для зменшення визначеної судом суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, оскільки судом в повній мірі враховано, що потерпілий та цивільний позивач по справі ОСОБА_11 , який є батьком загиблого в ДТП ОСОБА_12 , втративши сина, безумовно пережив сильні душевні страждання зумовлені передчасною, трагічною смертю сина, а заявлений розмір моральної шкоди відповідає характеру, розміру та тривалості моральних страждань батька у зв`язку зі смертю сина, не є надмірним, не призводить до надмірного збагачення, відповідає принципам розумності та справедливості.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для зміни вироку, а тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: