Справа 688/4772/24
№ 1-кп/688/304/24
Вирок

Іменем України

13 листопада 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

її представника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000694 від 28.04.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт ID карта №002973314, РНОКПП НОМЕР_1 ), уродженця с. Колібашь район Вулкенешть, Республіка Молдова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, солдата військової служби за призовом під час мобілізації, стрільця-снайпера 4 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 12 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

27 квітня 2024 року, близько 17:00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , помітив в порцеляновій кружці білого кольору із візерунками квітів, яка знаходилась на столі в спальній кімнаті будинку, каблучку жовтого кольору виготовлену зі сплаву системи золото-мідь-срібло, загальною масою 1,4052 гр, належну ОСОБА_4 , яку вирішив викрасти.

З цією метою, ОСОБА_6 , перебуваючи у вищевказаному будинку, того ж дня та у той же час, скориставшись тим, що ОСОБА_4 , вийшла з будинку, достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан, який введений в дію Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України № 2102- IX від 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє згідно Указу Президента України від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-ІХ), з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, керуючись корисливим мотивом, з метою вчинення крадіжки чужого майна та незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, в умовах дії правового режиму воєнного стану викрав вживану каблучку жовтого кольору виготовлену зі сплаву системи золото-мідь-срібло, загальною масою 1,4052 грам вартістю 4244,63 грн., яку заховав у кишеню та вийшов із вказаного будинку, а в подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди на загальну суму 4244,63 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення за вищенаведених обставинах визнав повністю, не заперечував фактичних обставин справи та правової кваліфікації вчиненого діяння, розкаявся у скоєному. Зазначив, що проживав у будинку ОСОБА_4 , часто залишався у будинку без потерпілої, ніколи не зачіпав її речей. 27.04.2024 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, бо дізнався про смерть побратима, з яким разом воював, та вчинив вказане діяння, про що шкодує. Визнав, що викрав з чашки, яка стояла на столі, колечко, можливо ще забрав сережки, однак він цього не пам`ятає через стан сп`яніння. Викрадене продав у м. Шепетівці особам ромської національності, яких особисто не знає, також не пам`ятає за яку суму. Коли прокинувся наступного дня, у нього не було ні грошей, ні телефону. Попросив пробачення у потерпілої, погодився відшкодувати моральну шкоду потерпілій у зазначеному нею розмірі.

Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що за станом здоров`я тимчасово проживала у будинку АДРЕСА_2 . Даний будинок використовується її родиною як дача. ОСОБА_6 проживав у неї як квартирант, кошти за проживання не сплачував, вона дозволила йому проживати у будинку на прохання власного брата. 28.04.2024 працювала на городі, ОСОБА_6 прийшов до неї на город, запропонував піти у будинок поговорити. У будинку поговорили, в цей час приїхали хлопці, щоб орати город, і вона вийшла до них. Через 5-7 хв, ОСОБА_6 прийшов до неї на город та повідомив, що йде з дому. Вранці наступного дня, збиралась в церкву, виявила, що в кружці, де зберігалися прикраси, залишилися лише срібні вироби, золотих виробів не було. Пропали: золоті обручки батьків, золоті ланцюжок та підвіска «Святий Миколай», що належали її синові, жіночий ланцюжок з хрестиком, дві пари сережок «гвоздики», перстень з дорогоцінним камінням, що належав матері, та колечко. Зрозумівши, що їх викрав ОСОБА_6 намагалась його знайти, однак в селі його не було, на телефонні дзвінки не відповідав. Розуміє, що обвинуваченому інкримінували у вину викрадення лише одного колечка зі сплаву золото-мідь-срібло, оскільки не можливо встановити ознаки та вагу решти виробів, документи на які не збереглися. Зазначила, що вона та її батьки постійно проживають у м. Шепетівці. Дозволила ОСОБА_6 проживати у будинку в селі, вважаючи його порядною людиною, натомість він застосовував до неї фізичне насильство, десь за місяць до події побив її, однак вона не зверталась до правоохоронних органів по даному факту. В подальшому він продовжував проживати у будинку, бо вона його побоювалася. Їй завдана моральна шкода, яку вона визначила у сумі 150000 грн. Шкода завдана тим, що після крадіжки золотих виробів вона погано спала, переживала, нервувала, коли їй телефонували батьки, в т.ч. з приводу викрадення їхніх обручок. Розмір шкоди вона визначила, порахувавши вартість викрадених обвинуваченим речей порівнявши ціни на відповідні речі у магазині, що склало близько 130000 грн, також врахувала, що її син надав обвинуваченому у користування власний телефон, з умовою його повернення, однак телефон він не повернув. Просила стягнути вказану шкоду з обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав суду заяву, в якій, посилаючись на визнання винуватості, не оспорюючи формулювання обвинувачення, просив не досліджувати докази на підтвердження його винуватості, оскільки їх не оспорює.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав позицію обвинуваченого, зазначив, що визнання обвинуваченим своєї винуватості та його відмова від дослідження доказів не порушує його права на захист, відповідає позиції захисту та забезпечує його інтереси.

Прокурор ОСОБА_3 , вказуючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини ним, як слідує з його пояснень не оспорюються, просила визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, а також дослідити письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, письмові документи про судові витрати та речові докази.

Потерпіла ОСОБА_4 , якій роз`яснено, що суд розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення, та її представник ОСОБА_5 підтримали позицію прокурора щодо розгляду справи без дослідження письмових доказів на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин.

Після з`ясування чи правильно розуміють обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_4 зміст фактичних обставин, враховуючи, що сумнівів у добровільності їх позиції немає та, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку, суд розглянув справу відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за правилами, передбаченими даною нормою.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , керуючись положеннями ст.65-68 КК України, принципом справедливості та індивідуалізації покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив закінчене кримінальне правопорушення, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Суд приймає до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , те що він не судимий відповідно до ст. 89 КК України, вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, дані про те, що він не перебуває на обліку у наркологічному та психіатричному кабінеті Ізмаїльського району Ренійської ОТГ, не перебуває на обліку Ізмаїльського районного відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Одеській області.

Згідно інформації Овідіопольського районного суду Одеської області станом на 04.06.2024 у провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України, вирок по даному провадженню не винесений.

27.03.2023 ОСОБА_6 призваний на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_3 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18.08.2023 ОСОБА_6 визнано таким, що 18.08.2023 самовільно залишив військову частину, знятий з усіх видів забезпечення військової частини. Наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.02.2024 №51-РС ОСОБА_6 призупинено військову службу з 20.10.2023 (підстава: витяг з ЄРДР від 20.10.2023 № 0001608). Згідно службової характеристики ОСОБА_6 за час проходження військової служби зарекомендував себе з негативної сторони. Не працював над вдосконаленням своїх військових знань та підготовки, не допомагав своїм співслужбовцям, неодноразово вживав алкогольні напої на території військової частини, потребував постійного контролю, авторитетом серед колег не користувався, не мав професійного досвіду. Не здатний виявляти ініціативу та критично оцінювати свою діяльність. У складних обставинах орієнтується невпевнено, працездатність на низькому рівні.

ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, покаявся, що відповідно до ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставиною, що відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання суд враховує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у межах санкції статті, за якою притягується до кримінальної відповідальності, оскільки підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Так, відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Підстав для застосування ст.69 КК України, суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі достатньої сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Суд також не знаходить підстав для призначення покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.

Так, за змістом ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положення ст. 75 КК України підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за яким визначаються загальні ознаки, мета і засади призначення покарання, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до положень Загальної частини КК і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Для застосування положень ст. 75 КК України суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є умови і підстави, визначені ст. 75 КК України. Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням за приписами ст.75 КК України приймається з урахуванням можливості досягнення мети покарання в контексті положень статей 50, 65 КК України.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки.

Враховуючи суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим діяння, яке вчинене ним в умовах воєнного стану, щодо потерпілої, яка надала обвинуваченому житло для проживання, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів та не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Посилання захисника на те, що обвинувачений погодився на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином у розмірі, заявленому потерпілою не є достатньою підставою для застосування положень ст.75 КК України, оскільки з часу вчинення кримінального правопорушення у обвинуваченого було достатньо часу для відшкодування моральної шкоди потерпілій, однак обвинувачений не вжив жодних заходів для відшкодування завданої шкоди, навпаки, ухилявся від спілкування із потерпілою, не відповідав на її телефонні дзвінки та покинув межі Хмельницької області.

Враховуючи розмір завданої потерпілій майнової шкоди, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку передбаченого санкцією статті, за якою він притягується до відповідальності.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нових злочинів.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право на відшкодування такої шкоди.

Відповідно до змісту ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В даному випадку вимогу щодо стягнення моральної шкоди, потерпіла обґрунтовує тим, що перенесла стрес, душевні страждання внаслідок викрадення обвинуваченим великої кількості золотих виробів, що належали їй, її синові та її батькам. Нервування та хвилювання у зв`язку з цим, негативно відобразились на стані її здоров`я. Це супроводжувалось постійним дискомфортом, поганим самопочуттям, порушенням сну. Розмір морального відшкодування визначила, виходячи з розміру вартості золотих прикрас, що були викрадені з її будинку, порівнявши ціни на відповідні речі у магазині, що склало близько 130000 грн, також врахувала вартість телефону, якого її син надав обвинуваченому у користування з умовою повернення, а також кошти, які у неї позичав обвинувачений та не повернув. Загалом розмір моральної шкоди складає суму 150000 грн.

Суд зауважує, що кримінальне правопорушення тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, яке досягається в т.ч. за допомогою цивільного позову. При цьому тягар доведення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги лежить на цивільному позивачеві.

Відповідно до змісту ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України, а в тих відносинах, що не регулюються даним кодексом, застосовується положення Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 винен у таємному викраденні вживаної каблучки жовтого кольору виготовленої зі сплаву системи золото-мідь-срібло, загальною масою 1,4052 грам вартістю 4244,63 грн та заподіяння потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди на вказану суму. Викраденням вказаного майна потерпілій завдано моральної шкоди.

Суд зазначає, що розмір завданої обвинуваченим моральної шкоди не може залежати від страждань потерпілої внаслідок втрати золотих виробів, викрадення яких не інкримінувалося у вину обвинуваченому. Доказів, що золоті вироби були викрадені з будинку потерпілої саме обвинуваченим судом не встановлено, а стороною потерпілої не надано.

У судовому засіданні обвинувачений частково визнав позовні вимоги потерпілої, поклавшись на визначення розміру моральної шкоди на розсуд суду, в подальшому зазначив, що визнає цивільний позов у розмірі 74000 грн, оскільки на таку суму матеріальної шкоди вказувала потерпіла під час досудового розслідування, далі визнав позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі, заявлених потерпілою вимог.

Суд зазначає, що визнання позову відповідачем - це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві.

Відповідно до змісту ст. 206 ЦПК України суд може постановити судове рішення на підставі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд не може прийняти рішення про стягнення моральної шкоди у розмірі заявленому потерпілою на підставі визнання позову обвинуваченим, оскільки таке визнання позову суперечить закону, а саме, змісту ст. 1167 ЦК України, за якою моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Отже, з обвинуваченого підлягає стягненню моральна шкода завдана потерпілій викраденням вживаної каблучки жовтого кольору виготовленої зі сплаву системи золото-мідь-срібло, загальною масою 1,4052 грам вартістю 4244,63 грн, оскільки у судовому засіданні доведена вина обвинуваченого у її викраденні.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, поведінку потерпілої, яка, дозволивши обвинуваченому проживати у її будинку, з її ж слів терпіла від нього фізичне насильство, не зверталась з цього приводу до правоохоронних органів та не вжила заходів для збереження власного майна, залишивши ювелірні прикраси у вільному доступі до них обвинуваченого, який не був членом її сімї, чим спровокувала вчинення злочину.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що потерпілій злочином завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою у зв`язку з викраденням її майна, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої 10000 грн., що, з урахуванням глибини страждань потерпілої, а також того, що негативні наслідки вчиненого обвинуваченим діяння не мають незворотного характеру, колечко, що є предметом злочину є речовим доказом передане потерпілій на зберігання та буде їй повернуто як власнику, що у сукупності забезпечить відновлення її права за рахунок заподіювача шкоди.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, підлягають скасуванню.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає застосуванню до набрання вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 01.10.2024.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 01.10.2024 по 13.11.2024 включно.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попередній - тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 10000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 6058,24 грн.

Зняти арешт, накладений ухвалами слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.05.2024 та від 09.05.2024 на порцелянову кружку білого кольору, з візерунками квітів червоного, жовтого, білого кольорів, та порцеляновою кришкою; жіночу каблучку золотого кольору, з наявним написом «585».

Речові докази: порцелянову кружку білого кольору, з візерунками квітів червоного, жовтого, білого кольорів, та порцеляновою кришкою, передану на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області; жіночу каблучку золотого кольору, з наявним написом «585», передану на зберігання потерпілій ОСОБА_4 повернути ОСОБА_4 , як власнику.

Додаток до протоколу огляду місця події із слідами пальців рук та дактилокарту, заповнену на ім`я ОСОБА_6 , передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд, з підстав, передбачених статтею 394 КПК.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: Неоніла БЕРЕЗЮК