КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0002369 від 05 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року, обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 жовтня 2024 року, з визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить відпустити його під особисте зобов`язання його цивільної дружини, з якою проживає за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшого вступу на військову службу та допомагати виховати свою дитину та допомагати їй фінансово. Подане прокурором клопотання вважає необґрунтованим, оскільки обвинувачений не мав повноцінного захисту від державного адвоката, бо він не цікавився його справою взагалі, а також завадив слідству не надавши документів про проходження обвинуваченим ВЛК та повістки на момент вчинення злочину, а також про те, що він має неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, які надійшли в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що від учасників даного кримінального провадження не надходило клопотань про розгляд поданої апеляційної скарги за участю сторін, колегія суддів вважає за необхідне розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснювати без участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , за яке передбачено покарання, у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, особу обвинуваченого, який не працює, раніше неодноразово судимий, а тому дійшов до висновку про наявність ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України та обрання стосовно останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України, які дають підстави для застосування запобіжного заходу, щоб запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_5 ухилитися від суду, перешкодити встановленню істини по справі шляхом впливу на потерпілу та свідків, продовжити злочинну діяльність, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

На думку колегії суддів, обставини вказаного кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, яке про те ставить питання останній, оскільки він не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Враховуючи наведене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 жовтня 2024 року, з визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року, обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 жовтня 2024 року, з визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3