279/5533/24
1-кп/279/623/24

У Х В А Л А

12 листопада 2024 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
В С Т А Н О В И В:
До Коростенського міськрайонного суду надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_13 за ч.3 ст.27 ч.4 ст.190, ч.3 ст.27 ч.5 ст.190 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст.27 ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_4 за ч.2 ст.27 ч.4 ст.190, ч.2 ст.27 ч.2 ст.190, ч.2 ст.27 ч.5 ст.190 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.27 ч.4 ст.190, ч.2 ст.27 ч.2 ст.190, ч.2 ст.27 ч.5 ст.190 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.27 ч.4 ст.190, ч.2 ст.27 ч.2 ст.190 КК України.
25.09.2024 року по даному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.
До підготовчого засідання захисниками обвинувачених було подано ряд клопотань.
Зокрема, захисник ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_4 , подав клопотання про повернення обвинувального акту, в якому вбачає невідповідність кваліфікації дій свого підзахисного .
Також вказаним захисником було подано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України по епізодам вчинення шахрайських дій стосовно потерпілих ОСОБА_14 на суму 2400 гривень та ОСОБА_15 на суму 1000 гривень.
Одночасно захисник ОСОБА_8 подав дві скарги на бездіяльність слідчого щодо незабезпечення ОСОБА_4 права на захист, яку мотивував тим, що 29.09.2023 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру, а постанова слідчого про забезпечення підозрюваного захисником була винесена 10.11.2023 року (доручення центру від 13.11.2023 року), що вказує на те, що протягом 45 днів ОСОБА_4 , який обвинувачується у особливо тяжкому злочині не був забезпечений захисником, що суперечить нормам КПК України.
Друга скарга захисника обґрунтована бездіяльністю, допущеною слідчими при призначенні і проведенні 6 експертиз, про які сторона захисту не повідомлялась, незважаючи на те, що експертні дослідження призначались після повідомлення про підозру.
Захисник ОСОБА_10 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_5 , подав клопотання про повернення обвинувального акту з підстав невідповідності кваліфікації дій свого підзахисного, а також суми заподіяної шкоди, зазначених у обвинувальному акті та повідомленні про підозру.
Одночасно подано клопотання про закриття кримінального провадження по епізодах вчинення шахрайських дій відносно потерпілого ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у зв`язку з декриміналізацією.
Захисник ОСОБА_9 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_11 подала клопотання про закриття кримінального провадження по обвинуваченню останнього по епізодах інкримінованих дій відносно потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 згідно прийнятого закону № 3886-ІХ.
Захисник ОСОБА_6 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_13 , подала клопотання про закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_13 по епізодам інкримінованих дій щодо потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність вчиненого діяння.
В підготовчому засіданні захисники подані клопотання підтримали.
Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_11 , ОСОБА_13 підтримали подані захисниками клопотання, проти закриття кримінального провадження по вказаним у клопотаннях епізодам, не заперечили.
Прокурор проти задоволення клопотань захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про повернення обвинувального акту заперечив, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України.
По клопотаннях захисників стосовно закриття кримінального провадження по епізодам інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 дій стосовно потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , у зв`язку з набранням чинності законом № 3886-ІХ заперечив, оскільки вважає їх передчасними. Вказав, що прокурор в ході судового розгляду кримінального провадження наділений правом змінити пред`явлене обвинувачення.
Також заперечив стосовно скарг захисника ОСОБА_22 з тих підстав, що порушені у скаргах питання не можуть бути предметом розгляду на стадії підготовчого провадження.
У порядку ст.315 КПК України прокурором були подані клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в обґрунтування яких зазначено, що ризики, які стали підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу не змінились.
Вислухавши доводи сторони захисту та прокурора суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:
1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;
2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;
3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;
4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;
5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;
6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Статтею 291 КПК України передбачено, які відомості має містити обвинувальний акт.
Так, відповідно до положень вказаної норми закону обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості обвинуваченого, потерпілого ( прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи
пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально -правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування ); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складання та затвердження .
Суд погоджується із захистом, що чіткість та конкретність обвинувачення значно впливає на можливість здійснення ефективного захисту.
Однак, на стадії підготовчого провадження суд не вповноважений на перевірку змісту обвинувачення та викладених в ньому обставин, оскільки своїм змістом обвинувальний акт є твердженням органу досудового розслідування про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а отже зміст висунутого обвинувачення є дискрецією сторони обвинувачення (прокурора), та викладається на розсуд останнього.
Разом з тим, зі змісту п. 3 ч.3 ст.314 КПК України слідує, що підставою для повернення в підготовчому судовому засіданні обвинувального акту прокурору є невідповідність самого обвинувального акту вимогам цього закону. Інших підстав для повернення обвинувального акту не передбачено.
Сторона захисту в заявленому клопотанні не зазначила обставин щодо невідповідності самого обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України; незгода сторони захисту з кваліфікацією дій обвинувачених не може бути підставою для повернення обвинувального акту, а тому підстави для задоволення клопотань захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про повернення обвинувального акту відсутні.
Ознайомившись з наведеними у клопотаннях захисників обґрунтувань про закриття кримінального провадження по ряду епізодів встановлено наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові №0306/7567/12 вказала, що за загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.
Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.
Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони
та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.
Відповідно до положень ст.284 ч.1 п.4-1 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння.
Відповідно частини 7 ст.284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 частини 1 цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст.479-2 цього Кодексу.
Статтею 479-2 ч.1, 3 КПК України, до якої відсилає ст.284 КПК України, визначено, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.
09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).
Зокрема, вказаним законом викладено нову редакцію ст. 51 КУпАП.
Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не
перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Тобто, інкриміноване особі у межах кримінального провадження викрадення чужого майна (крадіжка) на суму до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, виходячи із того розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння, законодавцем віднесено до адміністративних правопорушень і такі діяння не є кримінально караними, відповідно до диспозицій частин статті 185 КК України.
Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року. Вказаною нормою Закону передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.
Законом України "Про державний бюджет України на 2023 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 гривень.
Отже, відповідальність за ст.190 КК України може наставати лише в разі шахрайства щодо майна, вартість якого перевищує розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станом на 01.01.2023 року становив 2684 гривень.
Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
У силу положень ч. 1ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Враховуючи вищезазначене, Закон №3886-ІХ, яким підвищена межа, з якої настає кримінальна відповідальність за шахрайство, з огляду на вартість викраденого майна, поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності .
Попри відсутність прямих законодавчих змін до КК України, діючи норми КУпАП дають підстави для висновку про декриміналізацію діяння обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 по епізодам шахрайства стосовно потерпілих: ОСОБА_14 , що мало місце 26.07.2023 року на суму 2400 гривень; ОСОБА_15 , що мало місце 09.08.2023 року на суму 1000 гривень; ОСОБА_17 , що мало місце 03.08.2023 року на суму 1500 гривень; ОСОБА_18 , що мало місце 11.05.2023 року на суму 2000 гривень; ОСОБА_19 , що мало місце 03.08.2023 року на суму 2500 гривень; ОСОБА_20 , що мало місце 24.08.2023 року на суму 2000 гривень; ОСОБА_21 , що мало місце 23.07.2023 року на суму 2500 гривень.
Вищезазначене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 278/1566/21 де зазначено, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
Клопотання захисників про закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_13 по епізоду заволодіння майном ОСОБА_16 шляхом обману (шахрайства) задоволенню не підлягає, оскільки згідно наявної у обвинувальному акті
по даному епізоду відомостей слідує, що протиправні дії мали місце 3.08.2023 року, вартість майна склала 3000 гривень, що перевищує суму встановленого прожиткового мінімуму на 2023 рік, і унеможливлює застосування у даному випадку Закону №3886-ІХ.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України.
Зокрема ст.303 КПК України визначає рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження.
В ч.1 вказаної норми закони наведено перелік рішень, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування .
Частиною ч. 2 ст. 303 КПК України визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті, а саме рішення прокурора , слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим-особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою (п.5 ч.1 ст.303 КПК України); та рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки-особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом (п.6 ч.1 ст.303 КПК України).
Скарг, передбачених ч.3 ст.303 КПК України, які підлягають розгляду в підготовчому засіданні від зазначеного у вищенаведеній нормі закону кола осіб, не надходило.
З огляду на положення ч. 2 ст. 303 КПК України, указана норма не містить імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказує на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених ст. ст. 314-316 КПК України.
Підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 314 та ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані з призначенням кримінального провадження до судового розгляду.
Під час підготовчого судового засідання, суд не вправі оцінювати процесуальні дії, (бездіяльність) чи рішення органу досудового розслідування, та не наділений правом досліджувати докази, що стосуються рішень, прийнятих слідчим, оскільки відповідно до ст. 314 - 316 КПК України з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого провадження.
Наведені у скаргах захисником ОСОБА_8 доводи можуть бути перевірені лише на стадії судового розгляду під час з`ясування обставин та перевірки їх доказами, дослідження усіх доказів сторони обвинувачення і сторони захисту у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження.
Тим більше, надання оцінки на стадії підготовчого провадження законності дій слідчого чи прокурора при проведенні ними певних процесуальних дій чи при винесенні відповідних процесуальних рішень під час досудового слідства у цьому кримінальному провадженні, може бути витлумачене як форма упередженості щодо оцінки доказів, які мають значення для встановлення певних фактів та обставин, на предмет їхньої належності та допустимості.
При цьому, сторона захисту під час судового розгляду на стадії дослідження доказів не позбавлена права заявляти про недопустимість доказів з огляду на встановлені, на її погляд, порушення вимог КПК України.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду , висловленою у справі №161/6643/22 де вказано, що КПК України не дає суду повноважень до ухвалення вироку оцінювати рішення слідчого і прокурора , бо це виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого засідання.
Клопотання захисника ОСОБА_8 , подане у порядку ст.349 КПК України, про порядок дослідження доказів є передчасним, оскільки порядок та обсяг дослідження доказів на стадії підготовчого засідання суд не встановлює і ухвалу з даного питання не постановляє.
Щодо поданих прокурором клопотань про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 суд зазначає наступне.
Підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 зазначається наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не припинились, оскільки обвинувачений раніше засуджувався за корисливі кримінальні правопорушення, за час відбування покарання у виді позбавлення волі характеризувався з негативної сторони, систематично вчинював кримінальні правопорушення, що потягли за собою негативні наслідки і свідчать про небажання стати на шлях виправлення. За час відбування покарання у виді позбавлення волі в період часу з 12.12.2019 року по 05.10.2023 року притягувався 34 рази до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про стійку схильність до вчинення правопорушень, тому більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.
Підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 зазначається наявність ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений раніше засуджений за корисливі кримінальні правопорушення, за які відбував покарання у виді позбавлення волі. За час відбування покарання систематично вчинював корисливі кримінальні правопорушення, що потягли негативні наслідки та свідчать про небажання стати на шлях виправлення. В період часу з 07.02.2019 року по 30.11.2023 року ОСОБА_12 притягувався 100 разів до дисциплінарної відповідальності, може впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню , тому більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам..
Обвинувачений ОСОБА_13 просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 . Одночасно вказав, що сім`ї не має, до арешту не працював.
Захисник ОСОБА_6 підтримала позицію обвинуваченого. Зазначила, що ОСОБА_13 вже майже рік перебуває під вартою. Враховуючи пред`явлене останньому обвинувачення, судовий розгляд кримінального провадження триватиме тривалий час, тому вважає достатнім запобіжним заходом може бути цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_12 проти задоволення клопотання прокурора заперечив, зазначивши, що майже рік перебуває під вартою. При цьому зазначив, що має зареєстроване місце проживання, дитину, яку 6 років не бачив, при цьому зважаючи на обсяг обвинувачення вважає , що до нього може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, який він зможе відбувати за адресою: АДРЕСА_2 . Вказав, що житлове приміщення за вказаною адресою належить його бабусі, яка знаходиться у залі суду.
Вказана особа на запитання суду вказала, що не заперечує проти проживання у належному їй житловому приміщенні свого онука ОСОБА_12 .
Вислухавши позицію сторін кримінального провадження з приводу поданих прокурором клопотань, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до ст.331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту суд зобов`язаний розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою та до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховується серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризиків можливого переховування або повторного вчинення кримінальних правопорушень (висновки ЄСПЛ в справах «Ілійков проти Болгарії» (суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування), «Летельє проти Франції» (тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу) .
ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який
передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років, та у тяжкому злочині, що відповідно до ст.183 ч.2 п.5 КПК України дало можливість застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.
На даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При цьому враховується, що власного житла, офіційних джерел доходів, постійного місця проживання та роботи на території Житомирської області ОСОБА_13 не має, також останній не має сталих соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тому, продовження обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, які на даний час продовжують існувати.
Обставин, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, суду не наведено, відповідних доказів не подано.
Відповідно до положень ст. 182 ч.5 п.3, 183 ч.3 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначає розмір застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатний осіб, що становить 242240 гривень.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 суд дійшов висновку про наступне.
Так, кримінальне процесуальне законодавство України, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у даному випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до пункту 3 статті 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку .
Згідно практики Європейського Суду доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, якщо спочатку тяжкість злочину, у якому обвинувачується особа та підозра, що вона може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи вчинення іншого злочину, однак сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалого періоду тримання під вартою (рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), рішення від 26 липня 2001 року).
У справі "Волосюк проти України" (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, «саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про продовження строку тримання під вартою. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі впливом певного часу ця умова перестає бути достатньою».
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування
інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Невмержицький проти України», рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).
Обраний обвинуваченому ОСОБА_12 у даному кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вже неодноразово продовжувався.
З вересня 2024 року кримінальне провадження перебуває в провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.
Доводи прокурора відносно того, що лише подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою може забезпечити його належну процесуальну поведінку на даний час не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки зазначені у клопотанні ризики втечі, впливу на потерпілих, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню, знищення речових доказів, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення не можуть бути встановлені лише на підставі суворості можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, що зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, та не може служити виправданням тривалого тримання під вартою.
Встановлено, що до обрання обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу останній відбував покарання у місцях позбавлення волі за попереднім вироком суду, після відбуття якого до ОСОБА_12 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Тобто, ОСОБА_12 не був звільнений з місць позбавлення волі, що могло б вказувати на те, що перебуваючи на волі, останній буде мати протиправну поведінку.
В клопотанні прокурора наведено дані щодо поведінки особи в місцях позбавлення волі, при цьому характер правопорушень, за які ОСОБА_12 притягувався до відповідальності не розкрито, що позбавляє пересвідчитись у їх характері та ступені тяжкості.
Отже, достовірних даних про існування ризиків , передбачених п.1, 2, 3, 4, ч.1 ст.177 КПК України до клопотання не подано, такі є лише припущенням, яке не ґрунтується на достовірних даних.
Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини Клішин проти України від 23.02.2012 року слідує, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.
При цьому ураховується, що ОСОБА_12 має зареєстроване місце проживання, родину. Речові докази вилучено органом досудового розслідування, тому вважати, що вони можуть бути знищені обвинуваченим підстави відсутні, як і можливість впливу на потерпілих, які мешкають за межами Житомирської області.
Також враховується те, що у даному провадженні ОСОБА_12 пред`явлено обвинувачення по одному епізоду, по якому розмір шкоди визначено у сумі 5000 гривень.
Одночасно враховується, що прокурором у поданому клопотанні не наведено нових доводів, які дають підстави для продовження тримання ОСОБА_12 під вартою.
В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року за №511-550/0/4-13 "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" слідчим суддям нижчих інстанцій надано роз`яснення, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний, серед іншого, зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").
З врахування вищенаведеного, існування виняткових обставин при розгляді клопотання не встановлено.
Таким чином, за результатами встановлених при розгляді клопотання обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, а також відсутності доказів на наявність продовження існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, суд дійшов до переконання про недоведеність чинників, на які посилається прокурор, які дають підстави для подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою.
Враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК України, запобігти ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечення виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_12 процесуальних обов`язків може бути досягнуто шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту, який полягатиме у забороні обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Так, відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні
підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Інших клопотань, з питань, які підлягають розв`язанню у підготовчому судовому засіданні учасниками не подано, тому , з урахуванням вищенаведеного, підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України, не встановлено.
При вирішенні питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду з`ясовано, що
судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, потерпілих, обвинувачених, захисників, свідків.
За таких обставин кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду.
Керуючись ст.314, 315-316 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження по епізодам шахрайських дій вчинених стосовно потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого діяння задовольнити.
Копію ухвали направити до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 за вищевказаними епізодами заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства) до адміністративної відповідальності за ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_13 по епізоду заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства) стосовно потерпілого ОСОБА_16 у зв`язку з декриміналізацією діяння відмовити.
Підготовку кримінального провадження до судового розгляду вважати завершеною.
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_13 за ч.3
ст.27 ч.4 ст.190, ч.3 ст.27 ч.5 ст.190 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст.27 ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_4 за ч.2 ст.27 ч.4 ст.190, ч.2 ст.27 ч.2 ст.190, ч.2 ст.27 ч.5 ст.190 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.27 ч.4 ст.190, ч.2 ст.27 ч.2 ст.190, ч.2 ст.27 ч.5 ст.190 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.27 ч.4 ст.190, ч.2 ст.27 ч.2 ст.190 КК України, призначити до судового розгляду 25.11.2024 року на 13 годин 30 хвилин в залі судових засідань Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.
Проведення судового розгляду кримінального провадження проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання викликати осіб, які братимуть участь у судовому розгляді: прокурора, обвинувачених, захисників, потерпілих.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити до 10.01.2025 року включно.
Визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатний осіб, що становить 242240 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок отримувач ТУ ДСАУ в Житомирській області, після внесення якої ОСОБА_13 підлягає звільненню з-під варти та на нього покладаються наступні обов`язки:
- прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;
- не відлучатися із місця свого проживання: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- повідомити прокурору та суду про особистий номер мобільного телефону та повідомляти про зміну свого номеру мобільного телефону;
- утримуватися від спілкування із обвинуваченими ОСОБА_12 ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та потерпілими у кримінальному провадженні;
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що у разі внесення застави у встановленому розмірі оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на депозитний рахунок, повинен бути наданий уповноваженій особі установи, де він утримується під вартою.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_13 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала в частині запобіжного заходу ОСОБА_13 діє до 10.01.2025 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_13 , прокурору, направити уповноваженій особі місця попереднього ув`язнення.
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 відмовити.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронних засобів контролю строком на два місяці до 12.01.2025 року.
Заборонити ОСОБА_12 залишати місце проживання за адресою:
АДРЕСА_2 , цілодобово.
Зобов`язати ОСОБА_12 прибувати за кожною вимогою суду до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, не відлучатись з м.Коростеня
Житомирської області без дозволу суду, утримуватись від спілкування з потерпілими та іншими обвинуваченими.
Зобов`язати Коростенський РУП ГУНП в Житомирській області негайно поставити на облік ОСОБА_12 , про що повідомити Коростенський міськрайонний суд Житомирської області.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_12 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Попередити обвинуваченого ОСОБА_12 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.
Звільнити ОСОБА_12 з-під варти в залі суду.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду .
Суддя: ОСОБА_1