ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4364/20 Номер провадження 11-кп/814/1580/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000916 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лубенського районного суду Полтавської області від 21 березня 2024 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лукім?я Оржицького району Полтавської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 343 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 49 КК України, ч. 4 ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнено від покарання у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

07.08.2020 близько 21 год. 25 хв., ОСОБА_8 перебуваючи разом з іншими невстановленими особами біля буд. АДРЕСА_3 , де слідчі СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 разом із іншими працівниками поліції та органів Служби безпеки України, які були у форменому одязі з розпізнавальними знаками, які наголошували на проведенні слідчих дій та здійснювали затримання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у порядку ст. 208 КПК України, з метою перешкоджання затриманню зазначених осіб, висловлював на адресу працівників правоохоронних органів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 незадоволення щодо законності затримання своїх друзів, зокрема жестами і мімікою, привертаючи на себе увагу оточуючих, намагався вплинути на думку присутніх осіб, у тому числі з числа друзів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , щодо законності затримання та нібито свавілля зі сторони працівників правоохоронних органів, ставлячи за мету таким способом перешкодити затриманню та доставленню підозрюваних до м. Полтави для проведення подальших слідчих (розшукових) дій.

У результаті чого, в оточуючих осіб склалося враження про нібито незаконність дій щодо затримання ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та призвело до оточення невстановленими особами працівників правоохоронних органів.

Далі, ОСОБА_8 , намагаючись вплинути на оточуючих, демонстративно, проявляючи неповагу до працівників правоохоронних органів ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зухвало себе поводжуючи, намагався пройти до автомобіля марки «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрації Республіка Литва), де на багажнику знаходилися процесуальні документи щодо затримання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які обвинувачений мав намір знищити.

Усвідомлюючи, що з даної сторони підходи перекриті працівниками правоохоронних органів, ОСОБА_8 обійшов автомобіль справа наліво та, знаходячись біля багажника автомобіля, поруч з яким перебували, у тому числі співробітники Служби безпеки України ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , намагався прорватися крізь оточення працівників правоохоронних органів, чим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку із завчасним попередженням працівниками правоохоронних органів.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити рішення, яким виправдати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 343 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд у мотивувальній частині не зазначив обвинувачення, яке визнав доведеним, а лише зазначає обставини кримінального правопорушення, які скопіював з обвинувального акту від 22.01.2024 зі зміненим обвинуваченням. При цьому не зазначив мотиви зміни обвинувачення та підстави визнання необґрунтованим попереднього обвинувачення.

Також під час судового розгляду наявна його неповнота, оскільки суд призначивши судово-фоноскопічну експертизу за клопотанням прокурора, не надав необхідних документів для її проведення, обґрунтувавши ці дії тим, що прокурор не підтримав своє клопотання.

Також суд не досліджував докази та не забезпечив явку потерпілих після зміни обвинувачення в суді, тому їм не було роз`яснено їх право підтримувати раніше повідомлене обвинувачення.

Захисник звертає увагу, що показання потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 суперечать наявним матеріалах справи доказам, а саме даним відеозапису слідчої дії при затриманні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_8 нікуди не від`їжджав, не підбурював людей, які знаходилися навколо, не намагався знищити процесуальні документи чи відібрати мічені купюри, а навпаки вів себе спокійно та знаходився на значній відстані від затриманих та працівників правоохоронних органів. При цьому ніхто з працівників правоохоронних органів не робив йому зауваження та не повідомляв про проведення слідчої дії.

При цьому натовп людей був обурений з приводу того, що затриманим не надавалася медична допомога, тому ОСОБА_8 намагався підтримати ОСОБА_12 , який втрачав свідомість, всупереч висновкам суду щодо його намагання тиснути затриманому руку.

Також захисник зазначає, що у даному випадку відсутня об`єктивна сторона злочину, а саме не встановлено, яким чином ОСОБА_8 перешкоджав працівникам правоохоронних органів здійснювати затримання та відсутній прямий умисел на вчинення злочину, оскільки обвинувачений не міг зрозуміти у даній обстановці, що проводиться слідча дія працівниками правоохоронних органів, оскільки вони не пред`являли посвідчень та не повідомляли про виконання своїх службових обов`язків.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 343 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікацію його дій є правильним і ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Під час розгляду кримінального провадження в місцевому суді обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину не визнав та категорично заперечував факт втручання в діяльність працівників правоохоронного органу. Вказав, що перебував на місці події, проте лише намагався надати медичну допомогу своїм знайомим, оскільки не знав, що проводяться слідчі дії. При цьому документи на багажнику автомобіля не чіпав та нікому одяг не рвав. Звернув увагу, що особи, які знаходилися на місці події у балаклавах, не повідомляли про проведення слідчої дії та не представлялися працівниками правоохоронного органу.

Разом з тим, доводи сторони захисту про відсутність умислу на вчинення інкримінованого діяння спростовуються таким.

Як зазначено у Постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №200/15130/15-к від 13.09.2018 зі змісту ст. 343 КК України, під втручанням у діяльність працівника правоохоронного органу, слід розуміти конкретні дії, спрямовані на перешкоду у виконанні працівниками правоохоронних органів службових обов`язків або на досягнення прийняття неправомірного рішення. Вплив може проявлятися в умовлянні, шантажуванні потерпілого, погрозі відмовити у наданні законних благ, а також у будь-якій іншій формі.

Відповідно злочин вважається закінченим з моменту втручання в діяльність працівника правоохоронного органу, незалежно від того, чи призвело це до прийняття ним незаконного рішення, чи перешкодило виконанню своїх обов`язків.

Потерпілими від злочину є тільки працівники правоохоронних органів.

Із суб`єктивної сторони, злочин характеризується прямим умислом та метою - перешкодити виконанню потерпілим службових обов`язків або добитися прийняття незаконних рішень. Особа, що його вчиняє, усвідомлює неправомірність і суспільну небезпечність впливу на працівника правоохоронного органу і бажає втрутитись у його діяльність з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконних рішень.

Мотивами вчинення злочину є збуджуючі приводи (потреби, інтереси, прагнення тощо), що викликали у підозрюваного, обвинуваченого, рішучість вчинити вказане діяння за умови усвідомлювання його протиправного характеру. Мотив і мета органічно взаємопов`язані, оскільки відображаються у суб`єктивній сфері людини.

Так, з урахуванням показань потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 на місці події знаходилися працівники правоохоронних органів, у яких на одязі були розпізнавальні знаки працівників СБУ, поверх одягу на них були одягнуті жилетки із написом «Слідче управління», деякі працівники правоохоронних органів були у військовій формі та зі зброєю. Правоохоронці постійно наголошували, що проводяться слідчі дії та робили зауваження ОСОБА_8 з приводу його незадовільної поведінки. Також на місці події перебували працівники «Альфи».

Свідок ОСОБА_11 також підтвердив, що ОСОБА_15 був одягнений у жилет із поміткою слідчого управління.

Свідок ОСОБА_16 зазначив, що бачив на місці події людей у камуфляжній формі та патрульну поліцію.

Свідок ОСОБА_17 повідомив, що перше, що він побачив на місці події, це були люди в балаклавах, потім побачив людей з шевронами працівників правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_18 , який працює фельдшером, вказав, що на місці події бачив працівників СБУ та людей у камуфляжній формі.

Всупереч апеляційним доводам сторони захисту, надані показання потерпілих та свідків узгоджуються з даними відеозаписів, долучених до протоколів огляду від 16.09.2020 та від 12.11.2020 з яких вбачається, що на місці події знаходився патрульний автомобіль поліції з видимими розпізнавальними знаками, поряд перебували люди, які мали на одязі розпізнавальні нашивки працівників СБУ, деякі були одягнені у жилети з написами «Слідче управління» та «Поліція», окремі правоохоронці були одягнені у військову форму та мали при собі зброю. Працівники правоохоронний органів постійно наголошували, що проводяться слідчі дії та просили оточуючих не заважати виконувати роботу. Тобто, всупереч апеляційним доводам захисника, зафіксовані на відео дані свідчать про те, що люди, які знаходилися на місці події, у тому числі ОСОБА_8 , могли повністю усвідомлювати, що там знаходяться працівники правоохоронних органів, які проводили слідчі дії.

Крім того, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_8 протягом тривалого часу намагався перешкодити працівникам правоохоронних органів проводити слідчі дії, на їх зауваження та прохання поводити себе спокійно не реагував, виражався нецензурною лайкою у бік правоохоронців, підбурював людей, які знаходилися навколо, вимагаючи припинити проведення слідчих дій, чим намагався здійснити вплив на правоохоронців. При цьому обвинувачений поводив себе агресивно, намагався пройти крізь наряд поліції до ОСОБА_12 , який був затриманий та намагався дістати процесуальні документи, які знаходилися на капоті службового автомобіля.

Зазначена інформація повністю узгоджується з показаннями потерпілих, тому апеляційні доводи сторони захисту у частині того, що вони суперечать одне одному, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 374 КК України суд у вироку зазначає мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, у тому випадку, якщо судом приймалися такі рішення.

У зв`язку з тим, що у даному кримінальному провадженні відповідно до ст. 338 КПК України процесуальний керівник змінив обвинувачення, а потерпілі обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі не підтримували, суд ухвалював рішення в межах пред`явленого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта від 22.01.2024. Зазначене обвинувачення суд визнав доведеним. Тому апеляційні доводи сторони захисту щодо відсутності у мотивувальній частині підстав зміни обвинувачення є нікчемними.

З огляду на те, що потерпілі отримали змінений обвинувальний акт, заявили, що не заперечують проти зміни обвинувачення ОСОБА_8 , порушень КПК України щодо розгляду зміненого обвинувального акта судом не допущено.

Оскільки саме на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, у тому числі показань потерпілих, ОСОБА_8 змінено обвинувачення, підстави для повторного допиту потерпілих, всупереч апеляційним доводам захисника, відсутні.

Крім того, враховуючи, що судово-фоноскопічна експертиза була призначена місцевим судом за клопотанням прокурора, а в подальшому прокурор від заявленого клопотання відмовився, враховуючи, що винуватість ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні доводиться іншими наявними у справі належними та допустимими доказами, всупереч апеляційним доводам захисника, непроведення такої експертизи не є неповнотою судового розгляду та не тягне за собою скасування судового рішення.

Тому, враховуючи вище викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 343 КК України.

Разом з тим, враховуючи позицію ОСОБА_8 та те, що на час розгляду кримінального провадження місцевим судом минули строки притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 343 КК України, місцевий суд правильно звільнив ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України.

Отже, вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лубенського районного суду Полтавської області від 21 березня 2024 року, щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4