ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4662/23 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження№ 11-кп/818/1647/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15. Ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого, захисника та прокурора на вирок Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 ,

встановила:

Вказаним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Шестаково Вовчанського району Харківської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, офіційного не працевлаштований, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнаний винним у вчиненні вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 14.04.2023, тобто з моменту фактичного затримання.

Строк знаходження ОСОБА_8 під вартою з часу його затримання з 14.04.2023 включити у строк відбування покарання, у віподвіності до ч. 5 ст. 72 КК Укоаїни один день утримання під вартою рахувати за один день позбавлення волі до набрання вироком суду законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено утримання під вартою

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку, 13 квітня 2023 року, в проміжок часу з 21.30 до 21.50 год., точний час не встановлений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 з метою з`ясування взаємовідносин прийшов за місцем мешкання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , де в цей час знаходився їх сумісний знайомий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Після того, як ОСОБА_8 розпочав стукати у вікно вищевказаної квартири, ОСОБА_10 вийшов до нього на вулицю з метою поговорити.

13 квітня 2023 року приблизно о 21.30 , точний час не встановлений, біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_4 , на ґрунті ревнощів між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство свого знайомого ОСОБА_10 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, правою рукою дістав з кишені розкладний ніж, після чого висловив погрозу вбивством ОСОБА_10 . Останній реально сприймаючи погрозу вбивством, побоюючись за своє життя та здоров`я, побіг у напрямку автостоянки «Автолюбитель 606», що розташована за адресою АДРЕСА_5 , намагаючись втекти від ОСОБА_8 та зберегти своє життя.

У свою чергу ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність та суспільно- небезпечний характер своїх дій, бажаючи діяти саме таким чином, умисно, використовуючи в якості знаряддя злочину складний ніж, який має колючо-ріжучі властивості, бажаючи настання смерті ОСОБА_10 шляхом нанесення тілесних ушкоджень останньому клинком ножа, утримуючи вищевказаний ніж у правій руці, пробігши за потерпілим ОСОБА_10 відстань приблизно 400 метрів, наздогнав останнього навпроти автостоянки « Автолюбитель 606» , що розташована за адресою АДРЕСА_5 . Скориставшись тим, що ОСОБА_10 спіткнувся та впав обличчям донизу, діючи швидко та цілеспрямовано , припускаючи настання можливих наслідків своїх злочинних дій у вигляді настання смерті ОСОБА_10 , та бажаючи діяти саме таким чином, тримаючи у правій руці вказаний ніж, діючи продумано та швидко, перебуваючи за спиною у потерпілого ОСОБА_10 , з достатньою силою в напрямку зверху вниз, цілеспрямовано наніс один удар клинком зазначеного ножа у спину останнього, чим спричинив колото-різану рану по околохребцевій лінії зліва, при цьому опинившись в положенні лежачі зверху на потерпілому ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 , бажаючи захистити своє життя від протиправних дій ОСОБА_8 , руками скинув останнього з себе, але під час боротьби, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_8 , опинившись лежачім на спині, утримуючи ніж в правій руці, перебуваючи обличчям до потерпілого ОСОБА_10 , із-за лівого плеча останнього , діючи цілеспрямовано та швидко, в напрямку зверху вниз, умисно із значною силою наніс два удари клинком ножа у спину ОСОБА_10 , чим спричинив колото-різану рану по середньо-лопатковій лінії зліва, колото-різану рану по задньо-аксілярній лінії зліва, проникаючу до плевральної порожнини з розвитком лівобічного гемопневматораксу, після чого наніс декілька ударів ногами по тулубу та голові потерпілому ОСОБА_10 .

Внаслідок вищевказаної події потерпілому ОСОБА_10 спричинено наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана по задньо-аксілярній лінії зліва, проникаюча до плевральної порожнини з розвитком лівобічного гемопневматораксу; колото-різана рана по середньо-лопатковій лінії зліва; колото-різана рана по околохребцевій лінії зліва; синець на голові; садно на тулубі.

За ступенем тяжкості - колото-різана рана по задньо-аксілярній лінії зліва, проникаюча до плевральної порожнини з розвитком лівобічного гемопневматораксу це тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя; колото-різана рана по середньо-лопатковій лінії зліва; колото-різана рана по околохребцевій лінії зліва це легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синець та садно-це легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив усі дії, які вважав за необхідне для доведення до кінця свого злочинного умислу, спрямованого на настання смерті потерпілого ОСОБА_10 , однак, не довів цей умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки побоюючись бути поміченим та затриманим співробітниками та відвідувачами автостоянки, з місця вчинення злочину втік, залишивши ОСОБА_10 стікати кров`ю. Тим часом повз лежачого на землі ОСОБА_10 проходив відвідувач автостоянки ОСОБА_11 , який о 21.54 год. викликав для потерпілого ОСОБА_10 бригаду лікарів екстреної медичної допомоги, які доставили його до медичної установи КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги» ім. проф. О.І. Мещанінова ХМР, де ОСОБА_10 була надана своєчасна медична допомога та таким чином збережене життя.

Не погодившись з вказаним вироком суду першої інстанції обвинувачений, захисник та прокурор подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 123 КК України, або просить повернути справу до першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що його мотивом та вимушеною необхідністю використати ніж було виключно з метою самооборони під час боротьби, коли потерпілий ОСОБА_10 опинився зверху на обвинуваченому та почав його душити.

ОСОБА_8 вважав, що відсутність слідів на його шиї, зокрема синців чи подряпин, як на те послався суд першої інстанції в оскаржуваному вироку, не заперечує того факту та можливості того, що ОСОБА_10 намагався задушити його у боротьбі.

Що стосується висновку експерта ОСОБА_12 про те, що нібито покази обвинуваченого проведені під час слідчого експерименту не відповідають наявним тілесним ушкодженням, а для того щоб відповідали, у нього в момент нанесення удару потрібна бути зламана рука чи розтягнуті сухожилля, то ОСОБА_8 , вважав ці висновки недостатньо обґрунтованими та такими, що суперечать слідчому експерименту, де він достатньо чітко показував як це було насправді, і це дійсно можливо зробити без ушкоджень чи дефектів його руки.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Московського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, змінити, кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст. 123 КК України у зв`язку з чим призначити мінімальне покарання.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що жодний свідок не підтвердив, що ОСОБА_8 погрожував потерпілому. Навпаки свідок ОСОБА_13 повідомила, що у ОСОБА_14 був раніше конфлікт з потерпілим.

Захист зазначає, що умислу на заподіяння смерті у ОСОБА_14 не було. ОСОБА_15 він мав такий умисел, то йому ніхто не перешкоджав довести його до кінця. Навпаки, ОСОБА_14 був у сильному душевному хвилюванні, бо бачив свою дитину, його не пустили провідати її, його ображали, дратували, на що у ОСОБА_8 виникли такі емоції. ОСОБА_8 був учасником АТО, був контужений, перебував на обліку та лікувався після травми. Його було легко образити.

За таких обставин, сторона захисту вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст. 123 КК України, як умисні тілесні ушкодження, заподіяні у стані сильного душевного хвилювання.

Прокурором в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування вироку Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок відносно ОСОБА_8 , призначивши останньому покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги сторони захисту та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарги сторони захисту та підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України є правильною з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України, умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони цей злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає їх настання.

Замах на умисне вбивство слід відрізняти від умисних тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

При розмежуванні замаху на вбивство та умисного заподіяння тілесного ушкодження суди ретельно досліджують докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, врахуванню підлягає не лише поведінка винуватого до, під час та після скоєння злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізація поранень (поранення життєве важливих органів), заподіяних потерпілому, а й спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій тощо.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, ставлення винного до наслідків характеризується необережністю.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення у рішеннях Верховного Суду (постанова від 09.10.2018 року у справі №760/4968/15-к, постанова від 25.04.2019 року у справі №163/353/17).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, дав їм належну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Щодо доводів захисника про те, що поведінка обвинуваченого викликана сильним душевним хвилюванням, а тому його дії слід кваліфікувати за ст. 123 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, кримінальна відповідальність за ст. 123 КК настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого

Суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено статтями 116 і 123 КК, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Дії, які вчиняються в афектованому стані, мають особливий характер. Специфіка таких дій полягає в тому, що вони обмежені в часі Ї тривалості стану фізіологічного афекту.

Намір на вбивство дуже тісно пов`язаний зі станом фізіологічного афекту. У цьому разі намір на вбивство виникає так несподівано, як і сам стан афекту, а реалізується негайно (відразу), до моменту закінчення цього стану. Тобто стан афекту супроводжує формування і реалізацію злочинного наміру. Формування мотиву і наміру вчинення злочину відбувається завжди не передбачувано та швидко й безпосередньо під впливом стану афекту.

Стан сильного душевного хвилювання полягає в домінуванні у свідомості особи сильної емоції, що знижує контроль особи над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен «звуження» свідомості.

Поведінка особи при сильному душевному хвилюванні регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає раптові, імпульсивні, підсвідомі дії.

Характерною рисою афектованого наміру є те, що він виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, й у цьому сенсі він (намір) набуває змушеного характеру. Своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан афекту «спонукає» її розв`язувати проблему і конфліктну ситуацію.

Тому, для з`ясування, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання та вирішенні питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, призначається психолого-психіатрична експертиза.

Висновком судово-психіатричного експерта № 226 від 01.05.2023 встановлено, що ОСОБА_8 на теперішній час страждає на хронічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Отже, посилання захисника на наявність підстав для перекваліфікації дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 123 КК України є безпідставними.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що потерпілий ОСОБА_10 душив його, у зв`язку з чим обвинувачений вимушений був оборонятися, колегія суддів вважає такими, що спрямовані на ухилення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, та суперечать доводам щодо перекваліфікації його дій за ст. 123 КК України.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 65 КК України, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості, колегія суддів знаходить їх недостатньо обґрунтованими з огляду на положення ст. 414 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За загальними положеннями призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, є особливо тяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, непрацевлаштований.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання відповідно до ст. 65 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, та суд дійшов вірного висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке йому належить відбувати реально, оскільки його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що обвинуваченому призначено покарання, яке адекватне вчиненому та яке є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим ОСОБА_8 нових злочинів, а відтак є таким, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника та прокурора слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого, захисника та прокурора залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: