УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000559 відомості щодо якого внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2024 року за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2024 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000559 відомості щодо якого внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2024 року за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України, вилученого в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Galaxy A545G, назва моделі SM-A546EIDS, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI2 : НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000559 від 19.06.2024 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на підготовку та передачу представникам держави-агресора матеріальних ресурсів, будучи обізнаним про набрання чинності Законом України № 2198-ІХ від 14.04.2022, яким встановлено кримінальну відповідальність за умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки й передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, з метою здійснення експортних операцій з України на територію держави-агресора, використовує виробничі потужності підконтрольного йому російського товариства ТОВ «РОССА», службові особи якого підзвітні останньому щодо проведення фінансово-господарської діяльності цього підприємства. Водночас, здійснюючи контроль за діяльністю товариства, зареєстрованого на території країни-агресора, ОСОБА_6 , усвідомлюючи свої протиправні дії, реалізує управлінські рішення щодо діяльності російського товариства на користь державного сектору російської федерації, шляхом передачі товарів. Поряд з цим, російське ТОВ «РОССА», контроль за діяльністю якого здійснює ОСОБА_6 , вчинило ряд фінансових операцій протягом 2022 року, що відображають рух коштів на адреси контрагентів.

Разом з тим, ОСОБА_6 , будучи службовою особою українського ТОВ «ВК «Росса», маючи контроль та здійснюючи організацію фінансово-господарської діяльності в цьому підприємстві, залучив до протиправної діяльності інших службових осіб ТОВ «ВК «Росса», які фактично приймають безпосередню участь у технологічному процесі підприємства, підготовці договірних зобов`язань, базових документів необхідних для експорту продукції, водночас, останні обізнані у тому, що вказана продукція переміщується на територію країни-агресора та фактично реалізується там, зокрема, у вказаній діяльності приймають участь громадяни України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .. З урахуванням зазначеного, дії вказаних вище громадян відповідно до раніше розробленого злочинного плану, згідно якого організовано виготовлення та відправку продукції на територію держави-агресора, призводять до формування виробничих потужностей військово-промислового комплексу рф, у тому числі формування товаро-матеріальних цінностей та подальшої передачі їх представникам держави-агресора.

01 липня 2024 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва (справа №761/23994/24, провадження №1-кс/761/15404/2024) було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

11 липня 2024 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено вищевказане майно.

12 липня 2024 року постановою слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_13 вищевказане майно було визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження №0000559, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.06.2024 року.

Як зазначає у клопотанні прокурор, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, у зв`язку з чим орган досудового розслідування звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з відповідним клопотанням.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав та просив задовольнити на підставі зазначених у ньому. Крім того, вказав, що ОСОБА_8 співпрацював з підозрюваним і наразі встановлюється причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення.

Представник власника майна ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про арешт майна. Разом з тим, вказав, що ОСОБА_8 участі у вчиненні кримінального правопорушення не вчиняв та не підписував жодних господарських документів. Між тим, зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 01 липня 2024 року заборонено вилучення мобільного телефону. Окрім того, повідомив, що власник майна ОСОБА_8 надав усю необхідну інформацію якою володів і у органу досудового розслідування відсутні підстави для вилучення його мобільного телефону.

Заслухавши клопотання прокурора та думку представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання й додані до нього матеріали, додатково долучені слідчим документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, слідчий суддя встановив, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000559 від 19.06.2024 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

01 липня 2024 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва (справа №761/23994/24, провадження №1-кс/761/15404/2024) було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

11 липня 2024 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено вищевказане майно.

12 липня 2024 року постановою слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_13 вищевказане майно було визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження №0000559, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.06.2024 року.

Згідно з ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст.170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п.1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п.3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно ч.3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В той же час, у клопотанні прокурор пов`язує необхідність накладення арешту, на мобільний телефон, вилучені під час проведення обшуку, з метою збереження речових доказів.

При цьому, матеріали клопотання прокурора не містять даних, які б свідчили, що вказаний мобільний телефон є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить інформацію, що має значення для кримінального провадження, а тому відсутні достатні підстави вважати, що зазначене у клопотанні про арешт майно є процесуальним джерелом фактичних даних (доказів), на підставі яких можуть бути встановлені факти та обставини, що мають значення для цього кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Разом з тим, положення чинного КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Так, стаття 22 КПК України визначає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, предмет клопотання про арешт майна повинен враховувати положення ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, за яким, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону та навести достатні підстави для обмеження такого права.

Разом з тим, в рамках кримінального провадження № 0000559 від 19.06.2024 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, ОСОБА_8 не було повідомлено про підозру та прокурор ні у клопотанні ні у судовому засіданні не надав суду достатніх доказів, що підтверджують причетність останнього до вчинення кримінальних правопорушень.

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що прокурором не доведено причетність власника майна ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень та належним чином не обґрунтована необхідність обмеження прав останнього для забезпечення кримінального провадження, а слідчим суддею з наданих на обґрунтування клопотання матеріалів не встановлено, що мобільний телефон, відповідає критеріям ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні № 0000559 від 19.06.2024 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, та як наслідок, може бути використані як доказ у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно.

Керуючись ст.ст.131, 132, 167, 170-174 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про арешт майна, вилученого 11.07.2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального №0000559 відомості щодо якого внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України - відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_14