Дата документу 17.07.2024
Справа № 334/4218/24
Провадження № 1-кп/334/557/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за № 0000607 від 22.03.2024 року за звинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Євпаторія АР Крим, громадянина України, освіта середня, не одруженого, непрацюючого, який не має місця реєстрації та місця проживання, раніше судимого:

- 04.08.2004 року Євпаторійським міським судом АР Крим за ч.2 ст. 309, ч.2 ст.185, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік 6 місяців;

- 23.02.2005 року Євпаторійським міським судом АР Крим за ч.2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком від 04.08.2004, і остаточно визначено покарання у вигляді 2 років 2 місяців позбавлення волі;

- 28.03.2008 року Євпаторійським міським судом АР Крим за ч.2 ст. 309, ч.3 ст. 185, ст. 395 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 27.07.2010 року умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців;

- 13.05.2011 року Євпаторійським міським судом АР Крим за ст. 395 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.12.2012 р. по відбуттю строку покарання;

- 26.04.2013 року Євпаторійським міським судом АР Крим за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на 2 роки;

- 04.10.2013 року Євпаторійським міським судом АР Крим за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком від 26.04.2013 року і остаточно визначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. Звільнений 10.09.2020 року умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяця 10 днів;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно співмешканки ОСОБА_5 , з якою він спільно проживав, а саме:постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.06.2023 у справі № 334/4037/23; постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2023 у справі № 334/8650/23; постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.01.2024 у справі № 334/10508/23, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення приписів Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція), вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 21 березня 2024 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, знаходячись за місцем спільного мешкання зі співмешканкою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив відносно ОСОБА_5 психологічне та фізичне насильство, яке виразилось в заподіянні болю, шляхом штовхання в груди, та у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілої, погрожував фізичною розправою, що призвело до фізичних, психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи особою, якій 29.03.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України відносно ОСОБА_5 , а саме: домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного або психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя, в черговий раз вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення приписів Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція), вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 15 квітня 2024 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходячись за місцем мешкання колишньої співмешканки ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив відносно ОСОБА_5 психологічне та фізичне насильство, а саме: заподіяв їй біль, шляхом затискання шиї та нанесенні двох ударів в область голови, грубо висловлювався до неї нецензурною лайкою, ображав, погрожував застосуванням фізичної сили, що призвело до фізичних, психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя.

Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав у повному обсязі та дав відповідні свідчення. Просив призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд вважає вину ОСОБА_4 доведеною, і кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України, за ознаками домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного або психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя.

При цьому, суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 585/3184/20 (провадження № 51-5266км21), про те, що попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до нетяжкого злочину.

Також, згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню. Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Посилання захисника на щире каяття обвинуваченого, як на обставину, що пом`якшує покарання, суд вважає непереконливим за таких підстав.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.11.2021 у справі № 199/6365/19, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

В свою чергу, хоча потерпілою фактично не пред`явлено до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру, проте обвинувачений ОСОБА_4 не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, не вжив жодних дій щодо усунення заподіяної шкоди, не виявив бажання виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання, навіть не вибачився перед потерпілою, лише формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення стосовно особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує його відношення до вчиненого, визнання своєї вини, дані про його особу, те що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за злочини проти життя і здоров`я особи, після звільнення з місць позбавлення волі через нетривалий час знову вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, що свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та небажання останнього стати на шлях виправлення. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, однак двічі перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Також суд враховує думку прокурора, захисника та потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, і вважає за необхідне обрати йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, що, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Зважаючи на вид покарання, яке призначається судом та з огляду на вимоги ст. 377 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_4 , слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 23 квітня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання за даним вироком, строк його попереднього ув`язнення за період з 23 квітня 2024 року до дня набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речовий доказ: ніж, вилучений в ході огляду місця події, який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , - залишити останній за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст.394 Кримінального процесуального кодексу України.

Копію вироку після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1