Номер провадження: 11-кп/813/1749/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2024 в к/п №000074 від 18.04.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Південно Курильськ, Сахалінської обл., рф, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.03.2024 Київським райсудом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_8 за цим вироком повністю приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Київського райсуду м. Одеси від 21.03.2024 у виді 1 року обмеження волі, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Вирішено питання стосовно долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 17.04.2024 приблизно о 15 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , у нього виник протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме: мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «А51» об`ємом пам`яті 64 гігабайт в корпусі синього кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , належний потерпілому ОСОБА_9 .

Реалізуючи протиправний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, під приводом необхідності зробити телефонний дзвінок, попросив для тимчасового користування у ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «А51» об`ємом пам`яті 64 гігабайт в корпусі синього кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що належить потерпілому ОСОБА_9 .

В свою чергу ОСОБА_9 будучи введеним в оману, передав ОСОБА_8 свій мобільний телефон, однак, ОСОБА_8 не маючи наміру повернути вищевказаний мобільний телефон, шляхом обману заволодів вказаним майном та в подальшому з місця скоєння проступку зник, отримавши реальну можливість розпорядитися майном належному ОСОБА_9 на власний розсуд, тим самим заподіявши майнову шкоду потерпілій на загальну суму 4301 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на те, що оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання є надто суворим з підстав застосування до нього найбільш суворої міри покарання з усіх, які передбачені санкцією ч. 1 ст. 190 КК України, в той час як кримінальна відповідальність є ultima ratio, крайнім засобом реагування Держави на протиправні діяння, а за принципом пропорційності більш суворий кримінально-правовий засіб встановлюється та застосовується до засудженої особи тільки тоді, коли менш суворого засобу недостатньо для виконання завдання кримінального провадження.

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_8 просить перевірити пропорційність визначеної оскаржуваним вироком суду міри покарання.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, незважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судове засідання також не з`явився, був повідомлений про час розгляду його апеляційної скарги належним чином, із жодними клопотаннями до суду не звертався.

Апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, у відповідності до якої сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відтак оскільки апеляційним судом були вчинені всі дії, спрямовані на повідомлення ОСОБА_8 про дату судового засідання, колегія суддів, за погодженням із учасниками судового розгляду, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно надмірної суворості призначеного йому судом покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ККС у складі ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21 (провадження №51-619км22), процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

У постанові Другої судової палати ККС у складі ВС від 02.11.2021 у справі №643/13256/17 зазначено, що поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд 1-ої інстанції, на виконання приписів зазначених вище норм кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення; характеристику особи обвинуваченого; обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд 1-ої інстанції визнав щире каяття та добровільне відшкодування збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом 1-ої інстанції встановлено не було.

У контексті доводів обвинуваченого з приводу непропорційності призначеного йому покарання, апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 вчинив умисний кримінальний проступок в період іспитового строку, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає призначене йому покарання справедливим та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни законного та обґрунтованого вироку суду.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4