ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

«07» листопада 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Обставини, якими обґрунтована скарга.

Скарга ОСОБА_3 обґрунтована тим, що 25 жовтня 2024 року він особисто звернувся до НАБУ з заяву від 25 жовтня 2024 року про вчинення незаконних дій колишнього начальника відділу боротьби з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_4 , що утворюють склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 372, ст. 15 ч.3 ст. 368 КК України. Однак, заявника не повідомлено про результат розгляду його заяви, не надано витягу з ЄРДР. В зв`язку з цим він просить визнати такі дії уповноважених осіб НАБУ бездіяльністю та зобов`язати їх внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР відповідно до заяви від 25 жовтня 2024 року.

Також у скарзі ОСОБА_3 просить поновити йому строк на звернення з цією скаргою, посилаючись на те, що лише 29 жовтня 2024 року у телефонному режимі під час спілкування з працівниками НАБУ він дізнався, що його заява не була внесена до ЄРДР, при цьому жодних письмових підтверджень зазначеного йому надано не було, в зв`язку з чим в цей же день він направив скаргу до суду.

Позиція сторін у судовому засіданні.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, направив до суду заяву про розгляд скарги без його участі, скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник НАБУ в судове засідання не з`явився. Від детектива ОСОБА_5 06 листопада 2024 року надійшов лист, в якому він просив розглядати скаргу ОСОБА_3 без участі представників Національного бюро, водночас, взяти до уваги, що за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 . Національним бюро не було встановлено достатніх підстав, які б свідчили про наявність ознак кримінальних правопорушень, підслідних детективам НАБУ, про що заявнику було повідомлено листом від 30 жовтня 2024 року №532-294/32318.

Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності заявника та представників НАБУ.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

В судовому засіданні слідчий суддя, розглянувши питання щодо поважності причин пропущення строку звернення заявником зі скаргою та його поновлення, прийшов до висновку, що такий строк пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали скарги з додатками та письмові пояснення представника особи, бездіяльність якої оскаржується, враховуючи не виконання органом досудового розслідування положень ст.214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам, як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої заяви до правоохоронного органу.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива), прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

У заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень від 25 жовтня 2024 року зазначено, що перебуваючи у травні 2018 року на посаді начальника відділу боротьби з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_4 зловживаючи своїм службовим становищем з особистих корисливих мотивів надав підлеглим оперативним співробітникам даного відділу особисті грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, які нібито необхідно було використати у якості предмету неправомірної вигоди в ході проведення спеціального слідчого експерименту у вигляді контролю за вчиненням злочину, зокрема під час нібито документування вимагання хабаря працівниками одного із правоохоронних органів Кіровоградської області. Заявник звернув увагу, що в матеріалах судової справи №405/7759/18, яка наразі перебуває на розгляді, за його незаконним обвинуваченням у нібито скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 369-2, ч.2 ст. 342 КК України, взагалі відсутні будь-які підтверджуючі документи з приводу походження грошових коштів, які використовувалися під час проведення НСРД. Крім цього, заявник окремо відмітив, що 04 травня 2018 року перед безпосереднім його незаконним затриманням, він особисто спілкувався віч-на-віч з ОСОБА_4 , який у приватній розмові запропонував йому вирішити «якісь не зрозумілі для нього на той час проблеми» шляхом надання йому коштів в сумі 20 000 доларів США, на що заявник відмовив і в цей же день був побитий підлеглими ОСОБА_4 службовими особами. Вказані протиправні діяння ОСОБА_4 , на переконання заявника, утворюють склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 372, ст. 15 ч.3 ст. 368 КК України, відомості про що він просив уповноважених осіб НАБУ внести до ЄРДР та провести комплекс усіх необхідних слідчих дій для притягнення посадової (службової) особи до належної відповідальності.

Втім, як вбачається з тексту заяви ОСОБА_3 від 25 жовтня 2024 року, крім іншого, зводиться до незгоди з діями службових осіб правоохоронних органів під час реєстрації/здійснення досудового розслідування кримінального провадження за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 369-2, ч.2 ст. 342 КК України (наразі перебуває уже на розгляду у суді). При цьому, заявник не надає будь-яких даних, які б підтверджували викладені у заяві обставини, що не дозволяє слідчому судді перевірити її обґрунтованість на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь. Самих посилань заявника на наявність в діях службової особи кримінальних правопорушень, вчинених за обставин, викладених у заяві, не достатньо на підтвердження наявності ознак скоєння злочинів, які підслідні НАБУ, а також потребує більш переконливих тверджень, що підтверджуються конкретними письмовими матеріалами.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Тобто, кожне висловлене твердження у заяві про злочин повинно бути підтверджено будь-якими розумними поясненнями (матеріалами), інакше будь-які дії, за такою логікою, можливо піддати сумніву та неправомірній перевірці.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України, відсутні, а тому в задоволенні вимог скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1