ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7605/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1543/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2024 року відносно ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вільна Терешківка Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, який має вищу освіту, пенсіонер, не одружений, раніше не засуджений, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.

В строк відбуття покарання ОСОБА_7 відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зараховано строк застосування цілодобового домашнього арешту в період з 16 серпня 2023 року по 30 вересня 2023 року із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз у розмірі 5736 (п`ять тисяч сімсот тридцять шість) гривень 00 коп.,

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку, 07 травня 2023 року в денний час доби ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухався при природному освітленні від смт Безлюдівка у напрямку смт Хорошеве, при виконанні повороту за адресою: АДРЕСА_2 , на асфальтобетонній сухій ділянці дороги горизонтального профілю, шириною 6 м, де рух транспортних засобів здійснюється в двох напрямках, не обрав таку швидкість руху та такі прийоми керування транспортним засобом, що б уникнути дорожньо -транспортної пригоди та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя: гостра закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, субарахноїдальний крововилив у лобних частках головного мозку, множинні переломи лобової кістки з переходом на основу правої передньої ямки, перелом кісток верхньощелепних та фронтальних пазух, крововиливи у пазухи мозкового та лицевого черепу, забійно-рвана рана правої верхньої повіки.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно яким:

п. 12.1 « Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку із спричиненням пішоходу ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

До початку судового розгляду прокурор відмовився від апеляційної скарги.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду змінити, визначивши покарання ОСОБА_7 відповідно до ст 69 КК України у виді пробаційного нагляду або штрафу.

Вважає, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував всі пом`якшуючи вину обставини, встановлені, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти пом`якшення призначеного покарання, думку захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, згідно з положеннями ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину), якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України (в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008) передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Так, судом враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, відомості про особу обвинуваченого.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не засуджений і не вчиняв кримінальних правопорушень, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, пенсіонер за віком, не одружений, має зареєстроване місце проживання.

Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий необережний злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, яка відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття обвинуваченого та відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України похилий вік обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання суд не вбачає.

Призначене судом покарання як за видом так і за розміром відповідає меті покарання.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, усі обставини, на які в апеляційній скарзі посилається захисник, як на підставу для призначення менш суворого покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Між тим, захисником в апеляційній скарзі не наведено, яким чином зазначені обставини та дані про особу обвинуваченого настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що призначене судом покарання є явно несправедливим.

Колегія суддів наголошує, що згідно фактичних обставин справи ОСОБА_7 вчинив тяжкий необережний злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, колегія суддів, з огляду на встановлені судом обставини, ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідків ДТП - причинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, погоджується з висновками суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання за ч.2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

Врахувавши всі зазначені вище обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому основне покарання в мінімальних межах, передбачених в санкції ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 років, належним чином мотивувавши таке рішення.

Таким чином, апеляційні доводи захисника про необхідність пом`якшення призначеного покарання слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення покарання за вчинення кримінального правопорушення.

Покарання, призначене ОСОБА_7 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.

Керуючись ст 404, 405, 407, 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2024 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді -