Провадження №1-кп/333/452/24
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 про передачу арештованого майна на відповідальне збереження у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2023 року за № 0001594 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2023 року за № 0001594 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В Комунарський районний суд м. Запоріжжя поступило клопотання потерпілого ОСОБА_6 про передачу арештованого майна, яким є автомобіль марки «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , потерпілому ОСОБА_6 на відповідальне зберігання.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2023 року в кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2023 року за № 0001594 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберіг на собі сліди вчинення злочину та має значення речового доказу.

Належний потерпілому автомобіль з 05.08.2023 року і по даний час зберігається на відкритій місцевості, саме на території майданчика тимчасового тримання ГУНП в Запорізькій області і на нього впливають зовнішні фактори у вигляді вітру, дощу, а з настанням зими і снігу, буде негативно впливати на технічний стан автомобіля.

Тому, вважає, що в таких умовах неможливе подальше зберігання автомобіля, оскільки ГУНП в Запорізькій області не має можливості зберігати автомобіль належним чином, тобто в закритому приміщенні, окрім того, оскільки потерпілий є особою похилого віку та використовував даний автомобіль для власних потреб, тому просить передати належний йому автомобіль на відповідальне зберігання. Зобов`язується забезпечити належні умови зберігання автомобіля до винесення судом рішення по кримінальному провадженню, а накладений арешт на автомобіль та інше майно, забезпечить завдання арешту майна. Крім того автомобіль оглянутий в процесі досудового розслідування, тому вважає за доцільне клопотати перед судом відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України та з урахуванням розумності і співрозмірності, застосування найменш обтяжливого способу арешту, щоб це не призвело до звуження певних прав та свобод людини, а саме залишити накладений арешт на автомобіль, однак передати його ОСОБА_6 , як законному власнику на відповідальне зберігання, визначивши його відповідальною особою за збереження автомобіля із забороною його відчуження, з попередженням про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

В судовому засіданні потерпілий клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечували щодо задоволення клопотання.

Заслухавши потерпілого, думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали провадження, суд вважає, що клопотання про передачу арештованого майна на відповідальне зберігання підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994 року), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п. 35).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Частиною другою ст. 174 КПК України встановлено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2023 року накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно з постановою слідчого про визнання автомобіля речовим доказом, став знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди, які можуть бути використані як доказ обставин дорожньо-транспортної пригоди, що встановлююся під час кримінального провадження та залишений на відповідальному зберіганні на території майданчика тимчасового тримання ГУНП в Запорізькій області.

Звертаючись до суду з клопотанням про передачу в користування арештованого автомобіля потерпілий зазначає, що належний останньому автомобіль з 05.08.2023 року і по даний час зберігається на відкритій місцевості на території майданчика тимчасового тримання ГУНП в Запорізькій області і на нього впливають зовнішні фактори у вигляді вітру, дощу, а з настанням зими і снігу може негативно впливати на технічний стан автомобіля.

Тому, вважає, що в таких умовах неможливе подальше зберігання автомобіля, оскільки ГУНП в Запорізькій області не має можливості зберігати автомобіль належним чином, тобто в закритому приміщенні, окрім того, оскільки він є особою похилого віку та використовував даний автомобіль для власних потреб, тому просить передати належний йому автомобіль на відповідальне зберігання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зберігання автомобіля на відкритій місцевості може призвести до пошкодження автомобіля, тому є підстави для передання його на зберігання ОСОБА_6 , як власнику автомобіля, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання арешту майна.

Приймаючи таке рішення суд, серед вищезазначеного враховує, що володілець автомобіля ОСОБА_6 не є обвинуваченим по даному кримінальному провадженню, автомобіль оглянутий, всі необхідні процесуальні дії органом досудового слідства виконані, тому, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, суд вважає за можливе змінити спосіб арешту майна, а саме передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , як власнику цього майна, заборонивши йому відчужувати та розпоряджатися майном.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що клопотання слід задовольнити та передати ОСОБА_6 автомобіль марки «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання, із позбавленням ОСОБА_6 права відчужувати та розпоряджатися майном, попередивши його про необхідність збереження арештованого майна та, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля, він може нести кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Керуючись ст. ст. 107, 132, 167, 168, 170, 172, 173, 174, 175 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання потерпілого ОСОБА_6 про передачу арештованого майна на відповідальне зберігання задовольнити.

Передати автомобіль марки «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , на відповідальне зберігання, із позбавленням права на відчуження, розпорядження майном, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Попередити ОСОБА_6 про необхідність збереження арештованого майна та, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля, він може нести кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1