ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_8 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2023 року у кримінальному провадженні №0000417 від 31.08.2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Чернівецькій області на посаді завідувача сектору правового забезпечення, одруженого, маючого на утриманні двоє малолітніх дітей, уродженця та мешканця в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2023 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

ЄУНСС: 726/448/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_11

НП: 11-кп/822/13/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 31.08.2019 року, близько 15 години 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «FIAT SCUDO», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Хотинській, зі сторони вул. Заводська, в напрямку вул. Калинівська, в м. Чернівці, на швидкості, що перевищує допустиму 50 км/год. в межах населеного пункту.

Наближаючись до будинку 4 «Д», вказаної вулиці, де наявний регульований пішохідний перехід, який позначений дорожнім знаком 5.35.1(2) ПДР України («Пішохідний перехід») та обладнаний світлофором, на якому горів червоний сигнал для транспортних засобів, водій ОСОБА_6 , проявивши самовпевненість і неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не вибравши безпечної швидкості руху, при цьому не реагуючи на те, що на пішохідний перехід виходять діти, своєчасно не застосував екстрене гальмування, продовжив рух на заборонений сигнал світлофора, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину дороги в межах вказаного регульованого пішохідного переходу на зелений сигнал світлофора, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки «FIAT SCUDO», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу - малолітній ОСОБА_8 , у відповідності до висновків СМЕ № 866 мд від 10.09.2019 та комісійної СМЕ № 151 від 03.02.2020, спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна в ділянці правої щоки, синця та садна в ділянці тіла, епідуральної гематоми правої гемісфери головного мозку, підшкірної гематоми в тім`яно-скроневій ділянці голови справа, лінійного перелому скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, рани в ділянці правої гомілки та відкритого перелому обох кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що небезпечні для життя.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 , скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 8.1, 8.7.3 (е), 8.10 та 12.4 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб неповинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 8.1 Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками;

п. 8.7.3 Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при увімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої (лівої) смуги руху за умови надання переваги в русі іншим його учасникам;

п. 8.10 У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 5.62, якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_8 .

Прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує, що вирок районного суду є незаконним, таким що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду.

Стверджує, що районний суд не надав належної оцінки усім доказам, якими обґрунтовано обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, та взяв до уваги докази сторони захисту, які є недопустимими, оскільки зібранні у спосіб, що не передбачений КПК України та ґрунтуються на недостовірних відомостях.

На думку прокурора районний суд не надав належної оцінки показам потерпілої та свідків сторони обвинувачення, які під присягою повідомили суду обставини, які повністю узгоджуються із іншими доказами по справі та підтверджують вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вважає, що районний суд безпідставно не взяв до уваги та не надав належної оцінки слідчим екскрементам, не навів обґрунтованих мотивів відхилення даних доказів.

Також, на думку прокурора, районний суд безпідставно не взяв до уваги інші докази сторони обвинувачення, а саме протокол огляду місця події від 31.08.2019 року, протокол огляду відеозапису від 17.09.2019 року, протокол додаткового огляду місця події від 17.09.2019 року, висновок автотехнічної експертизи №359А від 30.09.2019, відповідь Чернівецького МІСЬКШЕПу від 10.09.2019 року №580, висновок судової інженерно-транспортної експертизи №256/19-29 від 28.11.2019 року, висновок медико-криміналістичної експертизи одягу та взуття потерпілої №153-МК від 01.10.2019 року, висновок судово-медичної експертизи №151 від 03.02.2020 року, протокол огляду відеозапису з камер спостереження від 06.09.2019 року.

На думку прокурора вказані докази зібрані уповноваженою особою у відповідності до вимог, встановлених КПК України, у своїй сукупності узгоджуються між собою та підтверджують вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Стверджує, що зібрані стороною захисту докази є недопустимими, так як зібрані не у встановленому КПК України порядку та базуються на недостовірних відомостях.

Зазначає, що районний суд не надав належної оцінки показам свідка сторони захисту - ОСОБА_12 , який не бачив самого ДТП, про вказаного свідка сторона захисту під час досудового розслідування не повідомляла, про позбавило можливості провести слідчий експеримент на предмет перевірки його показань.

Вважає, що районний суд безпідставно взяв до уваги відеозапис ДТП від 31.08.2019 року з відеореєстратора автомобіля обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки сторона захисту приховала цей відеозапис, не зверталась з клопотання про його долучення до матеріалів справи, під час відкриття матеріалів справи зазначений відеозапис не надала

Крім того, вважає невідомим походження даного відеозапису, оскільки сторона захисту не надала сам пристрій або його технічні дані, оригіналу відеозапису надано не було, на відеозаписі є тільки сам момент ДТП, однак немає подій, які були до і після ДТП.

Зазначає, що районним судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання щодо проведення експертизи даного відеозапису, яка могла би підтвердити чи спростувати достовірність зафіксованих на ньому подій.

Стверджує, що висновок експерта №167-А/15ФТ комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи, призначеної адвокатом ОСОБА_13 є недопустимим доказом, оскільки експертиза проведена поза межами досудового розслідування, в його основу покладено лише частину зібраних матеріалів кримінального провадження.

Вказує, що даний висновок експерта серед іншого базується на складеній захисником ОСОБА_13 схемі роз`їзду транспортних засобів, яка складена не уповноваженою особою, з порушення вимог КПК України, в частині права сторони захисту збирати докази, а не створювати їх самостійно.

Звертає увагу нате, що експертиза №20-фт від 30.06.2020 року є недопустимим доказом, призначена за дорученням адвоката, не в межах досудового розслідування, походження вихідних даних для цієї експертизи невідоме.

Зазначає, що районним судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи, серед вихідних даних яких був і відеозапис, про якій не було відомо стороні обвинувачення під час досудового розслідування.

Вважає, що районний суд не вірно зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутній запит прокурора стороні захисту в порядку ст.290 КПК України про надання доказів сторони захисту, оскільки 21.02.2020 року прокурором винесено доручення слідчій щодо закінчення досудового розслідування та повідомлено сторону захисту щодо можливості надання своїх доказів.

Просить скасувати оскаржуваний вирок, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Захисник ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі вказує, що вирок районного суду є незаконним, таким що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду.

Стверджує, що районний суд не надав належної оцінки усім доказам, якими обґрунтовано обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, та взяв до уваги докази сторони захисту, які є недопустимими, оскільки зібранні у спосіб, що не передбачений КПК України та ґрунтуються на недостовірних відомостях.

На думку захисника ОСОБА_10 районний суд не надав належної оцінки показам потерпілої та свідків сторони обвинувачення, які під присягою повідомили суду обставини, які повністю узгоджуються із іншими доказами по справі та підтверджують вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вважає, що районний суд безпідставно не взяв до уваги та не надав належної оцінки слідчим екскрементів, не навів обґрунтованих мотивів відхилення даних доказів.

Стверджує, що районний суд безпідставно не взяв до уваги інші докази сторони обвинувачення, а саме протокол огляду місця події від 31.08.2019 року, протокол огляду відеозапису від 17.09.2019 року, протокол додаткового огляду місця події від 17.09.2019 року, висновок автотехнічної експертизи №359А від 30.09.2019, відповідь Чернівецького МІСЬКШЕПу від 10.09.2019 року №580, висновок судової інженерно-транспортної експертизи №256/19-29 від 28.11.2019 року, висновок медико-криміналістичної експертизи одягу та взуття потерпілої №153-МК від 01.10.2019 року, висновок судово-медичної експертизи №151 від 03.02.2020 року, протокол огляду відеозапису з камер спостереження від 06.09.2019 року.

Вказує, що вказані докази зібрані уповноваженою особою у відповідності до вимог, встановлених КПК України, у своїй сукупності узгоджуються між собою та підтверджують вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Стверджує, що зібрані стороною захисту докази є недопустимими, так як зібрані не у встановленому КПК України порядку та базуються на недостовірних відомостях.

Зазначає, що районний суд не надав належної оцінки показам свідка сторони захисту - ОСОБА_12 , який не бачив самого ДТП, про вказаного свідка сторона захисту під час досудового розслідування не повідомляла, про позбавило можливості провести слідчий експеримент на предмет перевірки його показань.

Вважає, що районний суд безпідставно взяв до уваги відеозапис ДТП від 31.08.2019 року з відеореєстратора автомобіля обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки сторона захисту приховала цей відеозапис, не зверталась з клопотання про його долучення до матеріалів справи, під час відкриття матеріалів справи зазначений відеозапис не надала

Крім того, вважає невідомим походження даного відеозапису, оскільки сторона захисту не надала сам пристрій або його технічні дані, оригіналу відеозапису надано не було, на відеозаписі є тільки сам момент ДТП, однак немає подій, які були до і після ДТП.

Зазначає, що районним судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання щодо проведення експертизи даного відеозапису, яка могла би підтвердити чи спростувати достовірність зафіксованих на ньому подій.

Стверджує, що висновок експерта №167-А/15ФТ комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи, призначеної адвокатом ОСОБА_13 є недопустимим доказом, оскільки експертиза проведена поза межами досудового розслідування, в його основу покладено лише частину зібраних матеріалів кримінального провадження.

Вказує, що даний висновок експерта серед іншого базується на складеній захисником ОСОБА_13 схемі роз`їзду транспортних засобів, яка складена не уповноваженою особою, з порушення вимог КПК України, в частині права сторони захисту збирати докази, а не створювати їх самостійно.

Звертає увагу нате, що експертиза №20-фт від 30.06.2020 року є недопустимим доказом, призначена за дорученням адвоката, не в межах досудового розслідування, походження вихідних даних для цієї експертизи невідоме.

Зазначає, що районним судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи, серед вихідних даних яких був і відеозапис, про якій не було відомо стороні обвинувачення під час досудового розслідування.

Вважає, що районний суд не вірно зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутній запит прокурора стороні захисту в порядку ст.290 КПК України про надання доказів сторони захисту, оскільки 21.02.2020 року прокурором винесено доручення слідчій щодо закінчення досудового розслідування та повідомлено сторону захисту щодо можливості надання своїх доказів.

Просить скасувати оскаржуваний вирок, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На дані апеляційні скарги надійшло заперечення захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , в якому захисник вважає подані апеляційні скарги безпідставними та не обгрунтованими.

Зазначає, що доводи апеляційних скарг щодо того, що районний суд не надав належної оцінки показам свідків та іншим доказам - є безпідставними, оскільки покази свідків є неправдивими та суперечливими, а тому і слідчі експерименти, при проведені яких використовувались покази свідків, є недостовірними.

Вказує, що порушення 12.4 ПДР України (щодо порушення швидкісного режиму) згідно висновку експерта№256/19-29 від 28.11.2019 року, не перебуває у причинному зв`язку із настанням ДТП.

Зазначає, що стороною захисту надано фототаблиці та відеозапис на яких зафіксовано обставини вчинення ДТП, зокрема розміщення осіб та кольору сигналу світлофору, які спростовують покази надані свідками.

Звертає увагу на те, що висновком експерта №167-А/15-ФТ від 27.04.2020 року встановлено неспроможність показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 в частині розвитку та настання даної ДТП.

Захисник у запереченні посилається на покази водія зустрічного автомобіля ОСОБА_17 щодо обставин роз`їзду автомобілів, лист Чернівецького міськШЕПу щодо коректної роботи світлофору.

Вказує, що доводи апеляційних скарг щодо неналежності та не допустимості як доказу відеозапису із відеореєстратору є безпідставними, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 19.08.2021 року №756/8124/19 наданий відеозапис є оригіналом документу.

Зазначає, що сторона захисту не отримувала від сторони обвинувачення запит про надання доказів, а тому посилання в апеляційній скарзі на не відкриття стороні обвинувачення доказів сторони захисту є безпідставним.

Просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, яка виклала суть вироку, вимоги апеляційних скарг та заперечення на них, думку прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_10 та законного представника потерпілої ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_13 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, що передбачає його оцінку відповідності нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що даних вимог закону районним судом було дотримано.

Згідно п.3 ч.1 ст. 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У поданих апеляційних скаргах прокурором ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_8 порушується питання щодо безпідставного виправдання ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, без урахування наявних у матеріалах провадження доказів.

Проте, як убачається з мотивувальної частини судового рішення, суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, з дотриманням вимог статей 86, 87, 94 КПК України зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов вірного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України та наявність у його діях складу цього кримінального правопорушення.

Так, районним судом для з`ясування фактичних обставин справи, прийняття законного та обґрунтованого рішення було допитано обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , експертів ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України категорично не визнав та пояснив, що того дня, із двома пасажирами, керуючи автомобілем «Фіат», рухався по вул. Хотинській в бік МТК «Калинівський ринок» з орієнтовною швидкістю 50-60 км/год, під`їжджаючи до світлофору, на якому було увімкнуто зелене світло. Безпосередньо перед світлофором та пішохідним переходом, у зустрічні смузі руху, рухався автомобіль «Рено» з яким відбувся зустрічний роз`їзд. В момент роз`їзду, неочікувано для нього, з-за автомобіля «Рено» вибігли двоє дітей. Побачивши їх, він миттєво застосував екстрене гальмування та скерував автомобіль вправо, з метою уникнути зіткнення. Однак зіткнення таки відбулось, внаслідок чого він збив малолітню дівчинку. Зазначає, що побачив дітей у мить, коли вони вибігли з-за зустрічного автомобіля, сплило близько секунди до застосування екстреного гальмування. Наголошує також, що на світлофорі було увімкнуто зелене світло, а потерпілі перебігали дорогу швидко, тому він не зміг уникнути зіткнення навіть з технічної точки зору, оскільки це було неможливим.

Після зіткнення він викликав швидку, яка забрала дівчинку до лікарні. У подальшому він допомагав потерпілим з лікуванням, надавав грошові кошти та продукти харчування.

По приїзду слідчо-оперативної групи, ОСОБА_6 пояснив її працівникам обставини ДТП, вони почали проводити заміри. ОСОБА_6 хотів брати участь у проведенні замірів на місці ДТП, однак слідча не допустила його та наказала стояти в стороні.

Вказав, що у його автомобілі знаходився відео реєстратор, який був постійно увімкнутий та зафіксував обставини дорожньої пригоди. Про наявність відео реєстратора він повідомив працівникам поліції у момент, коли звернувся на лінію «102». У подальшому, його автомобіль було вилучено для проведення слідчих дій. Автомобіль був вилучений із відео реєстратором, а тому ОСОБА_6 не мав змоги надати слідству відеозапис із нього. Разом із тим, під час слідства не було витребувано та досліджено вказаний відеозапис. У подальшому, йому повернули автомобіль разом із відео реєстратором з якого було скопійовано відеозапис. Адвокат ОСОБА_6 намагався надати такий доказ, разом із іншими доказами його невинуватості, стороні обвинувачення, однак останні відмовились його приймати.

Вважав, що не мав технічної можливості уникнути зіткнення та вважає себе невинуватим.

Вказані покази ОСОБА_6 підтримав і під час апеляційного перегляду.

Потерпіла ОСОБА_8 , за участю її законного представника та психолога, суду показала, що того дня вона, разом із мамою та братом, повертались із магазину, однак забули купити хліб. Разом із братом вирішили повернутись до магазину, який знаходився через дорогу. Підійшли до світлофору, натиснули кнопку та почали очікувати зеленого сигналу для переходу дороги. Коли увімкнувся зелений сигнал для переходу для пішоходів, вони, подивившись праворуч та ліворуч на проїзну частину дороги, переконавшись що ніхто не їде, повільною ходою почали переходити вулицю. Вона достеменно бачила, що всі автомобілі зупинились на червоний сигнал світлофора, однак один автомобіль, якого вона не помітила, рухався на великій швидкості, всупереч забороненому сигналу. Коли вона його помітила, то вирішила піти назад, однак не встигла. Відчула сильний удар та знепритомніла, після чого її було доставлено до лікарні. Вважала, що суд має прийняти рішення щодо обвинуваченого по закону.

Під час апеляційного перегляду потерпіла ОСОБА_8 не змогла надати покази в наслідок сильного емоційного хвилювання, психолог яка була присутня під час цього вказала щодо неможливості допиту потерпілої в такому стані.

У Декларації прав дитини зазначено, що «дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, уключаючи належний правовий захист.

Із метою уникнення або мінімізації можливої психологічної травматизації дитини в кримінальному провадженні мають бути забезпечені всі гарантії, стандарти прав дитини-потерпілої від злочину.

У зв`язку із психологічним станом потерпілої, колегія суддів вирішила не проводити її допити під час апеляційного розгляду, її інтереси та права були представлені професійним захисником та законним представником.

Експерт ОСОБА_21 в суді показав, що ним, на виконання відповідної постанови, було проведено експертне дослідження, за наслідками якого було надано висновок про те, що обвинуваченим ОСОБА_6 , були порушені вимоги ПДР України, внаслідок чого він збив дитину. Порушення ПДР України перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із наслідками. Разом із тим, дослідження проводилось виключно на підставі письмових документів в яких містились вихідні дані надані слідчою, необхідні для проведення експертизи, будь-які відеозаписи не досліджувались. На момент її проведення суперечностей у вихідних даних не було. Разом із тим, для дослідження не було надано письмових пояснень ОСОБА_6 , зазначив також на питання сторін кримінального провадження, що відстані, на місці скоєння ДТП були замірні за допомогою приладу курвіметр, який призначено для виміру кривих ліній. Вважає що у даному випадку, необхідним було використовувати інший прилад вимірювання. Вихідні дані були в одному томі надані. Свій висновок підтримує, вважає його правильним. На питання прокурора та обвинуваченого пояснив, що якби були надані додаткові вихідні данні та поставлені конкретні інші питання то можливо був би інший висновок. Вказав, що експерт діє в рамках поставлених питань, які детально розписав у висновку описової частини.

Експерт ОСОБА_22 в суді показав, що проводив комплексну судову фототехнічну та авто технічну експертизу, №167-А/15-фт від 27.04.2020 року за дорученням адвоката ОСОБА_13 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.08.2019 року №0000417 проведені ними дослідження базуються на наданих їм вихідних даних. Вважає свій висновок достовірним, враховував всі необхідні для висновку деталі, які описані об`ємно по кожному питанню. Його частина досліджень стосується авто технічного висновку. На питання прокурора та захисника експерт пояснив, що для проведення такого виду експертиз важливо звичайно марка автомобіля, чи справний він, якого року випуску навіть як розташоване сидіння та інші дані які встановлюються і перевіряються у випадках подібних дорожніх пригодах. Експерт вказав, що може давати висновок лише в межах тих питань які йому були поставлені.

Експерт ОСОБА_23 в суді показав, що підтримує свій висновок №167-А/15-ФТ від 27.04.2020 року. Вихідні дані які були надані достатні для проведення експертизи. У висновку давав відповіді на питання, що стосуються комплексної фототехнічної експертизи. Вказав, що зображення було здійснене з відеозапису. Розписано детально які використовувалися інформаційні джерела для експертизи та детально саме дослідження.

Апеляційний суд, за клопотанням сторони обвинувачення, здійснив дослідження всіх доказів по справі, та проаналізувавши їх в сукупності колегія суддів прийшла висновку щодо їх вірної оцінки районним судом.

Доказом, який на думку сторони захисту вказує на відсутність у діях ОСОБА_6 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, є відеозапис із авто, який був встановлений у автомобілі обвинуваченого та на якому відображено момент ДТП.

Вказаний відеозапис був досліджений районним та апеляційним судом, відомості, які здобуті під час безпосереднього дослідження відеозапису, ставлять під сумнів достовірність ряду доказів обвинувачення.

У основу висновку експерта № 256/19-29 від 28.11.2019 року згідно якого, водій автомобіля Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути ДТП, було покладено вихідні дані, які базуються, в тому числі, на поясненнях потерпілої та свідків та здобуті в ході проведення слідчого експерименту.

У вихідних даних зазначено, що пішохід дівчинка 12 років, рухалась у темпі спокійної ходи, що взято із встановленої екперементальним шляхом швидкості руху (під час проведення слідчого експерименту). Зазначено, що дівчинка долає відстань довжиною 5 метрів за час 2.8 сек.

При цьому, показання свідків та потерпілої, в тому числі і безпосередньо наданих під час судового розгляду, щодо швидкості руху потерпілої, в момент перетину проїзної частини дороги, різняться. Останні надають суперечливі пояснення вказуючи, що потерпіла перетинала дорогу спокійною ходою або швидким кроком.

Безпосередньо дослідивши відеозапис із авто реєстратора, розміщеного в автомобілі Fiat Scudo, було встановлено, що потерпіла перетинала дорогу у темпі швидкого бігу, що повністю спростовує пояснення потерпілої та свідків і ставить під сумнів вихідні величини швидкості руху ОСОБА_8 , здобуті під час здійснення слідчого експерименту, які і лягли у основу висновку експерта ОСОБА_21 , що має наслідком недостовірність ряду доказів.

Окрім того встановлено, що потерпіла вибігла з-за автомобіля «Рено», у момент їх зустрічного роз`їзду із автомобілем «Фіат», що також суперечить вихідним даним, наданим для проведення експертизи та зафіксованих у відповідних протоколах.

Досліджуючи відеозапис із авто реєстратора, розміщеного в автомобілі Fiat Scudo, було встановлено, що в момент наближення до світлофору по вул. Хотинській, на вказаному світлофорі увімкнено зелений сигнал, який дозволяє рух транспортних засобів. Натомість на пішохідних світлофорах увімкнено червоний сигнал, який забороняє рух пішоходів.

Всупереч встановленим обставинам, у вихідних даних, наданих у своїй постанові про призначення судової-автотехнічної експертизи слідчим, зазначено, що автомобіль Fiat Scudo рухався на забороняючий червоний сигнал світлофора. У свою чергу, діти переходили проїзну частину дороги на дозволяючий зелений сигнал для пішоходів. Однак такі обставини, які покладені у основу вищевказаного висновку експерта, та у основу обвинувачення, яким обґрунтовується порушення ОСОБА_6 п. 8.10 ПДР України, яке знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із завданням потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, не відповідають дійсності.

Враховуючи встановлені обставини, судом першої інстанції правомірно визнано недостовірними та відкинуто докази обвинувачення, а саме:

- протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 від 05.11.2019 року з фото-таблицями, в частині отриманої інформації щодо швидкості руху потерпілої, та сигналу світлофора, який був увімкнутий для пішоходів та автомобілів, яка не відповідає встановленим судом дійсним обставинам;

- протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_16 від 05.11.2019 року в частині отриманої інформації щодо швидкості руху потерпілої, яка не відповідає встановленим судом дійсним обставинам;

- протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_14 від 05.11.2019 року, в частині отриманої інформації щодо швидкості руху потерпілої, та сигналу світлофора, який був увімкнутий для пішоходів та автомобілів, яка не відповідає встановленим судом дійсним обставинам;

- висновок експерта № 256/19-29 від 28.11.2019 року як такий, що складено на основі недостовірних вихідних даних;

- пояснення свідків, наданих ними безпосередньо під час судового розгляду щодо швидкості руху потерпілої, та сигналу світлофора, який був увімкнутий для пішоходів та автомобілів, які не відповідають встановленим судом дійсним обставинам.

Про неспроможність показів свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 стверджується також і у висновку комплексної фототехнічної та авто-технічної експертизи № 167-А/15-ФТ від 27.04.2020 року, а також проведеній під час апеляційного розгляду комплексній судовій експертизі відео-, звукозапису, фототехнічну та автотехнічну експертизи від 06.09.2024 року №КСЕ-19/120-24/4645.

Із дослідженого районним та апеляційним судом висновку експерта № 20 - ФТ від 30.06.2020 року та висновку від 27.04.2020 року №167-А/15-ФТ, вбачається, що вони проведені на підставі відомостей відеозапису із відео реєстратора, розміщеного у автомобілі Fiat Scudo (та інших вихідних даних), де зафіксовано темп руху потерпілої, а також сигнал світлофора для водіїв (зелений), який дозволяв рух проїзною частиною дороги та сигнал світлофора для пішоходів (червоний), який забороняв їм рух.

Експертом, на підставі методик досліджень та вихідних даних, було обґрунтовано встановлено, що автомобіль Renault LAGUNA в момент виходу пішохода на пішохідний перехід, при вказаному свідками темпі руху пішохода, а також виходячи із відомостей та замірів вказаних у протоколах слідчих експериментів, мав би розташовуватись на відстані 16,94 м перед лінією руху пішохода. При цьому, саме автомобіль Renault LAGUNA мав би здійснити наїзд на пішохода ОСОБА_8 . Виходячи із цього покази свідків, в частині темпу руху пішохода ОСОБА_8 технічно не спроможні.

Натомість, виходячи із дослідженої дорожньої обстановки, отримано взаємне розташування автомобіля Fiat Scudo II та пішохода ОСОБА_8 . Встановлено, що момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_6 настав із моменту коли відбувався роз`їзд із зустрічним автомобілем Renault LAGUNA III, тобто з моменту об`єктивного попадання пішохода в поле зору водія із-за задньої частини зустрічного автомобіля. В такому випадку, технічна можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 , для водія автомобіля Fiat Scudo II, визначалась виконанням ним вимог пункту 12.3 ПДР із дотриманням ним вимог пункту 12.4ПДР, тобто:

12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

12.4.у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Разом із тим експерементальним шляхом встановлено, що швидкість автомобіля Fiat Scudo II складала близько 77,76 км/год, тобто автомобіль рухався із перевищенням встановленої швидкості руху.

При заданих параметрах, а саме руху зі швидкістю 77,76 км/год, водій ОСОБА_6 керуючи автомобілем Fiat Scudo II, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 , з моменту виникнення небезпеки для руху.

Разом із тим, зроблено висновок, що водій ОСОБА_6 , навіть дотримуючись допустимої швидкості руху, встановленого п. 12.4 ПДР України, при заданих умовах видимості пішохода, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 .

Отже, експерт прийшов до висновку, що при заданому комплексі вихідних даних, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, були обставини, які пов`язанні із виникненням небезпеки для руху на такій відстані до транспортного засобу, в межах якої водій ОСОБА_6 керуючи автомобілем Fiat Scudo П, був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом гальмування, а тому невідповідність вимог пункту 12.4 ПДР, в діях водія ОСОБА_6 , не перебуватиме в причинному зв`язку із настанням даної пригоди, при цьому в його діях не вбачається й невідповідність вимог пункту 12.3 ПДР, які з технічної точки зору, могли б перебувати в причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Натомість потерпіла повинна була б діяти у відповідності до вимог п. 4.9, 4.10., 4.14 ПДР України.

На підставі викладеного вбачається, що ОСОБА_6 , керуючи автомобілем, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, побачив пішоходів у момент, коли відбувався роз`їзд із зустрічним автомобілем. До цього, у полі зору водія їх помітно не було. Остання, в свою чергу, неочікувано для водія, у темпі швидкого бігу, почали перетинати автодорогу на забороняючий для них, червоний сигнал світлофору, та з`явилась у його полі зору у момент зустрічного роз`їзду транспортних засобів. В цей момент водій застосував екстрене гальмування до повної зупинки транспортного засобу, однак зіткнення із пішоходом уникнути не вдалось. Внаслідок зіткнення, потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Разом із тим, з технічної точки зору ОСОБА_6 не міг уникнути зіткнення ні за обставин перевищення ним встановленої швидкості руху, ні за обставин дотримання ним допустимої швидкості руху.

Таким чином, на підставі досліджених доказів, з причин та підстав викладених вище, судом вірно не встановлено у діях чи бездіяльності водія ОСОБА_6 , під час керування ним транспортним засобом, порушення правил дорожнього руху, які стороною обвинувачення поставлені йому у провину, які б перебували причинно-наслідковому зв`язку і настанням наслідків, тобто завдання потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.

Проаналізувавши та оцінивши, як докази сторони обвинувачення так і докази сторони захисту, районний суд дійшов до висновку про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

З таким висновком погоджується і колегія апеляційного суду.

Твердження апелянтів, про неналежну оцінку районним судом показів потерпілої та свідків сторони обвинувачення є безпідставним.

Районний суд дослідивши відеозапис із відеореєстратора та інші матеріали справи встановив, що покази потерпілої та свідків сторони обвинувачення, не відповідають встановленим судом дійсним обставинам.

Доводи апелянтів щодо відсутності належної оцінки слідчих експериментів, та не наведення мотивів відхилення їх як доказів, є безпідставним, оскільки у мотивувальній частині вироку вказано, що такі докази суперечать встановленим фактичним обставинам справи та не беруться до уваги судом.

Твердження апелянтів щодо недопустимості відеозапису із відеореєстратору як доказу, через не відкриття його органу досудового розслідування, є безпідставним.

Як вбачається із матеріалів справи і підтверджено під час апеляційного розгляду сторонами, автомобіль після ДТП, в середині якого був відеореєстратор, перебував на майданчику Садгірського ВП ГУНП в Чернівецькій області, сторона захисту не мала до нього доступу.

Сторона обвинувачення, використовуючи свої процесуальні можливості при реалізації тимчасового доступу до автомобіля Fiat Scudo II, номерний знак НОМЕР_1 , не звернула увагу на розміщення у автомобілі відеозаписувального пристрою, не дослідила його вміст попри те, що автомобіль був у розпорядженні органів слідства тривалий час.

30.03.2020 року, адвокат ОСОБА_6 повідомив прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_24 про завершення ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, з 31.03.2020 року, пропонує стороні обвинувачення ознайомитись з доказами невинуватості підозрюваного ОСОБА_6 .

Натомість листом прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_24 від 03.04.2020 року вказано, що 21.02.2020 року досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено та 30.03.2020 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 направлено до суду. Таким чином строк для надання стороною захисту доступу до доказів вичерпаний.

Відповідно до ч. 6 ст. 290 КПК України сторона захисту за запитом прокурора зобов`язана надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до житла чи іншого володіння, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем сторони захисту, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Тобто виникнення обов`язку сторони захисту щодо відкриття матеріалів кримінального провадження прямо пов`язане із наявністю відповідного запиту від прокурора.

Проте у цьому кримінальному провадженні відсутні будь-які докази того, що прокурор звертався із таким запитом до сторони захисту чи до суду.

Як вірно констатовано районним судом процесуальна поведінка обох сторін провадження не є сумлінною.

Разом із тим, незважаючи на таку поведінку учасників провадження, у даному випадку справедливий баланс інтересів сторін не було порушено, як сторона захисту так і сторона обвинувачення використали належні їм процесуальні права та обов`язки.

Колегія суддів погоджується із висновком районного суду щодо допустимості як доказу відеозапису із відеореєстратора автомобіля ОСОБА_6 , та інших доказів наданих стороною захисту.

Апеляційним судом, для забезпечення рівності та змагальності сторін було задоволено клопотання прокурора та призначено по справі комплексну судову експертизу відео-, звукозапису, фототехнічну та автотехнічну експертизи, на вирішення якої покладено як питання сторони захисту так і питання сторони обвинувачення із зазначення вихідних даних в тому числі відеозапису із відеореєстратора.

За результатами проведеної експертизи було складено висновок експерта від 06.09.2024 року №КСЕ-19/120-24/4645.

Згідно висновків судових експертів встановити, чи зазнавала змін відеограма (відеозапис із відео реєстратора) та чи зазнавала монтажу не видається можливим.

Крім того встановлено, що фактичні дані засновані на показаннях свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо темпу руху ОСОБА_8 є неспроможними з технічної точки зору.

Вказано, що неможливість отримання достатніх вихідних даних під час проведення фототехнічного дослідження, а також технічна неспроможність даних, у частині темпу руху пішохода ОСОБА_8 , заснованих на показаннях свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що містяться в протоколах слідчих експериментів, не дає змоги експертним шляхом вирішити чи є в діях водія ОСОБА_6 невідповідність ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з ДТП.

Апеляційним судом перевірено належним чином доводи апеляційних скарг, досліджено усі докази, на які посилались апелянти, надано можливість, як стороні обвинувачення так і стороні захисту, належним чином реалізувати свої процесуальні права у даному кримінальному провадженні.

Однак, досліджені апеляційним судом докази, на які посилаються апелянти у доводах апеляційних скарг не дають підстав для їх задоволення через відсутність правових підстав для спростування висновків районного суду.

Районним судом вірно встановлено, що стороною обвинувачення не представлено достатнього обсягу доказів, які б поза розумним сумнівом, змогли довести винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Натомість стороною захисту ініційовано дослідження достатнього такого обсягу доказів, який у своїй сукупності свідчить про недостовірність деяких доказів обвинувачення, спростовують їх та, на противагу, обґрунтовано доводять невинуватість ОСОБА_6

Твердження прокурора та захисника потерпілої у поданих апеляційних скаргах про те, що районним судом необґрунтовано надано перевагу доказам захисту, є безпідставними, оскільки суд з наведенням обґрунтування, виходячи з принципу внутрішнього переконання з точки зору взаємозв`язку сукупності інших доказів у справі, надав належну оцінку як доказам захисту так і доказам обвинувачення.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, дотримуючись принципу змагальності та диспозитивності, повно та об`єктивно встановив фактичні обставини, проаналізував усі надані сторонами докази з точки зору їх належності та допустимості.

З огляду на викладене доводи прокурора та захисника потерпілої про неправильну оцінку доказів сторони захисту, зроблену судом першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.

З урахуванням усіх обставин справи, у тому числі й тих, про які йдеться у апеляційних скаргах, суд першої інстанції, розглядаючи справу в межах своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини та надано їм вірну юридичну оцінку, з якою погоджується і колегія апеляційного суду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

У поданих апеляційних скаргах немає жодних доводів на спростування правильних висновків районного суду.

Виправдувальний вирок ухвалений судом із дотриманням вимог матеріального та процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Процесуальні витрати у розмірі 25747,52 грн. за проведення додаткової комплексної судової експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи за результатами якої складено висновок експерта №КСЕ-19/120-24/4645 від 06.09.2024 року - віднести за рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."

Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1

(посада) ОСОБА_25 , підпис) (ПІБ)

03.12.2024 року

(дата засвідчення копії)