ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1174/24
Провадження №1-кп/477/361/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження (об`єднане кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за №0001756 та № 0000194), відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сівка-Калуська Калуського району Івано-Франківської області, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця Збройних сил України, який займав посаду навідника 3-го десантно-штурмового відділення 3-го десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти 1-го батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні матрос, який не має судимості в силу ст. 89 КК України;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289 та ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисниці ОСОБА_6 ,

а також потерпілого ОСОБА_7 , його представника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 грудня 2022 року №24 був прийнятий на військову частину в зв`язку з мобілізацією, введеною Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію і зарахований до списків особового складу цієї військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника 3-го десантно-штурмового відділення 3-го десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти 1-го батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак ОСОБА_3 мав статус військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та виконує військовий обов`язок проходження військової служби України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про Збройні Сили України Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України, відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, бути хоробрим і дисциплінованим, берегти військову честь, не допускати негідних вчинків, захищати свою і поважати гідність, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів бути готовим до виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних сил України.

Згідно зі ст. 68 Конституції України матрос ОСОБА_3 зобов`язаний був неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

В той же час, 19 жовтня 2023 року, у нічний час, більш точний час під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, у ОСОБА_3 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді навідника 3-го десантно-штурмового відділення 3-го десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти 1-го батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , і перебував в місці тимчасової дислокації за адресою: АДРЕСА_1 , та у іншої особи, відносно якої здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000657, виник злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки BMW 320і, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився на території за цією адресою і належав на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Тоді ж, ОСОБА_3 , діючи спільно та за попередньою змовою з особою, відносно якої здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000657, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим транспортним засобом, з метою його використання в особистих цілях, достовірно знаючи, що власник вказаного транспортного засобу ОСОБА_9 тимчасово відсутній, відшукав в його особистих речах ключі від автомобіля,

Далі ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на протиправне заволодіння чужим транспортним засобом, з метою його використання в особистих цілях, діючи спільно та за попередньою змовою з особою, відносно якої здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000657, користуючись тимчасовою відсутністю власника автомобіля марки BMW 320і, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що він не надавав право користуватися своїм транспортним засобом іншим особам, за допомогою віднайдених ключів від автомобіля, які мали функцію дистанційного запуску двигуна, розблокував центральний замок автомобіля та сів на переднє пасажирське сидіння, а особа відносно якої здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000657, сів на місце водія і привів у дію двигун, а потім разом з ОСОБА_3 поїхали в напрямку с. Мар`ївка Баштанського району Миколаївської області, тим самим зникли з місця події, розпорядившись транспортним засобом на власний розсуд, пошкодивши його потім при зіткненні з перешкодою, чим заподіяли власнику ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 579610 грн.

Тим самим ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_3 , на підставі ст. 39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 Про загальну мобілізацію, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по основній діяльності) за № 208 від 08 листопада 2022 року Про призов по мобілізації осіб офіцерського, рядового і сержантського складу був призваний на військову службу та направлений до 184-го навчального центру у АДРЕСА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 грудня 2022 року №24 був прийнятий на військову в зв`язку з мобілізацією, введеною Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію і зарахований до списків особового складу цієї військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника 3-го десантно-штурмового відділення 3-го десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти 1-го батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак з 08 листопада 2022 року ОСОБА_3 , з моменту направлення до військового навчального центру набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про Збройні Сили України Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно зі ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оборону України воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку зі збройною агресією російської федерації відносно України, затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року Про введення воєнного стану в Україні, відповідно до якого в період з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який потім був продовжений відповідними Законами України №2119-ІХ від 15 березня, № 212-ІХ від 21 квітня, № 2263-ІХ від 22 травня 2022 року і триває донині.

Відповідно до п.п. 1 та 3 ч. 4 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби при перебуванні на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про введення воєнного стану та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_3 достеменно було відомо.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів бути готовим до виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України

Однак, 20 жовтня 2023 року матрос ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, з метою ухилення від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час розташовувалася поблизу АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам управління та правопорядку, до 10 листопад 2023 року.

10 листопада 2023 року, о 09 год 00 хв ОСОБА_3 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 та продовжив виконувати свої службові обов`язки.

Таким чином ОСОБА_3 , за описаних вище обставин, вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Окрім цього, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) за № 324 від 12 грудня 2023 року матрос ОСОБА_3 вважався таким, що вибув у шпиталь до комунального некомерційного підприємства Миколаївської місьської ради Міська лікарня № 3, де проходив лікування в період з 11 грудня 2023 року і був виписаний 21 грудня 2023 року за порушення режиму, тому повинен був повернутися до місця служби за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , однак не виконав свій обов`язок.

Так, 21 грудня 2023 року матрос ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, не з`явися вчасно на службу без поважних причин понад три доби до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_4 та незаконно перебував за її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно на службу без поважних причин понад три доби.

17 квітня 2024 року ОСОБА_3 був затриманий працівниками правоохоронних органів і йому обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином ОСОБА_3 , за описаних вище обставин, вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України як військовослужбовець не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289 та ч.5 ст.407 КК України, визнав повністю та розказав про обставини скоєного так, як зазначено в обвинувальному акті. Повідомив, що був призваний за мобілізацією до лав Збройних Сил України і проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . 19 жовтня 2023 року у вечірній час, перебуваючи за місцем тимчасової дислокації в АДРЕСА_1 , вирішили разом з іншим військовослужбовцем ОСОБА_10 з`їздити до магазину в сусіднє село. Для цього вирішили взяти автомобіль їх командира ОСОБА_7 марки BMW 320і, який знаходився в місці їх дислокації. Він знайшов на шафці ОСОБА_7 серед його особистих речей ключ від автомобіля з пультом керування, і за допомогою дистанційного керування, розблокував в ньому центральний замок. Потім ОСОБА_10 сів за кермо автомобіля та запустив двигун автомобіля, а він сів на пасажирське сидіння автомобіля, залишивши ключ від автомобіля при собі. Під час поїздки ОСОБА_10 не впорався з керуванням і вони на автомобілі зіткнулися з перешкодою. Після цього він з ОСОБА_10 повернулися до місця тимчасової дислокації в АДРЕСА_1 , де злякавшись відповідальності, вирішили переховуватися. З ними також поїхав ще один військовослужбовець. Вони спочатку поїхали до м. Києва, де пробули три дні, а потім він поїхав до свого місця проживання в АДРЕСА_5 . Потім він з`явився до служби в листопаді. Але після поранення в грудні 2023 році, по закінченню лікування він не повернувся до місця служби, а знову поїхав до місця проживання в Івано-Франківську область, де через декілька місяців його затримали правоохоронці.

Також, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що мав у своєму володінні BMW 320і, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився в місці їх тимчасової дислокації в АДРЕСА_1 . 19 жовтня 2023 року він як командир взводу військової частини НОМЕР_1 перебував в зоні бойових дій, а ключі від автомобіля залишив в своїх особистих речах на шафці. Коли наступного дня повернувся, то дізнався, що відсутні троє військовослужбовців, які залишилися в місці дислокації, в тому числі і ОСОБА_3 , який знаходився в його підпорядкуванні. Потім йому зателефонували знайомі та повідомили, що його автомобіль знаходиться на дорозі, потрапивши в ДТП. Він прибув на місце, де вже були поліцейські. В подальшому під час з`ясування обставин він телефонував і Пікулю і Федірку, які залишили місце служби, але не відразу вдалося з ними зв`язатися, так як вони ухилялися від контакту. Все ж таки потім було встановлено, що вони самовільно, оскільки він дозволу не надавав, знайшли його ключі від автомобіля і їздили на ньому, потрапивши в ДТП, а потім втекли з місця служби.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України та наслідки роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи та пред`явлене йому обвинувачення і відсутні сумніви в добровільності його позиції.

Тому суд, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

При призначенні покарання обтяжуючих вину ОСОБА_3 обставин судом не встановлено.

Пом`якшуючими його вину обставинами суд вважає його щире каяття, з`явлення зі зізнанням, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також часткове відшкодування спричиненого збитку.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він характеризується посередньо, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, рахується військовослужбовцем та має бажання продовжити службу.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд прийшов до висновку про необхідність призначення йому покарання, яке буде достатнім для виправлення і недопущення в майбутньому вчинення нових злочинів за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України в мінімальному розмірі, визначеного санкцією цією статті, а також за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі.

Так, згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування спричиненої шкоди.

Крім того, під час розгляду справи потерпілим був заявлений цивільний позов про стягнення відшкодування матеріальних збитків в сумі 502205 грн 98 коп. - вартість пошкодженого його автомобіля BMW 320і, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Обвинувачений позов на початку судового розгляду позов визнав, проте на кінець розгляду визнавав його тільки 1/2 частину, вказуючи, що заволодіння чужим транспортним засобом, яке потім потягло його пошкодження, відбувалося ним у співучасті з ОСОБА_10 , тому матеріальну відповідальність слід розділити між ними порівну.

Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах (ч. 3 ст. 187 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Виходячи з цих положень закону та беручи до уваги, що під час розгляду справи була встановлена вина ОСОБА_3 у заволодінні транспортним засобом потерпілого в співучасті з іншою особою, що потягло потім пошкодження автомобіля, та відсутність заяви потерпілого щодо розподілу збитків між співучасниками, суд вважає, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню солідарно відшкодування спричиненої майнової шкоди в сумі 500205 грн 98 коп (502205,98 грн - 2000 грн (відшкодовання під час розгляду справи)).

Процесуальні витрати в сумі 2271 грн 84 коп у виді витрат по залученню експерта, за положеннями ст.ст. 118-124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

До набрання вироком законної сили суд вбачає необхідним залишити обвинуваченому міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому цієї міри запобіжного заходу, а потім при її продовженні.

Речовий доказ автомобіль BMW 320і, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно з положеннями ст. 100 КПК України слід залишити власнику ОСОБА_7 . Інші речові докази зберігати при справі, а змиви знищити.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 373 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289 та ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому наступні покарання за їх вчинення:

- за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років і шість місяців,

- за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років і шість місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 17 квітня 2024 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення в розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 17 квітня 2024 року до набрання вироком законної сили.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди задовольнити та стягнути солідарно із ОСОБА_3 та з особи, відносно якої здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000657, на користь ОСОБА_7 відшкодування майнової шкоди в сумі 500205 грн 98 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у виді витрат по залученню експерта під час здійснення досудового розслідування в сумі 2271 грн 84 коп

Речові докази: автомобіль марки BMW 320і, реєстраційний номер НОМЕР_2 , смарт-ключі від цього автомобіля, відеореєстратор Xiaomi модель YI Mini Dash, карту памяті San НОМЕР_3 залишити власнику ОСОБА_7 .

Речові докази: два фрагменти пластику та змиви в 10 пакетах з місця події, які зберігаються в ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області знищити.

Речові докази: DWR-R диск 2018_01_01000604 та флеш-накопичувач зберігати при справі.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1