Справа №635/2706/24
Провадження по справі №1-в/635/166/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

представника ДУ "Темнівська виправна колонія (№100)" ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

секретар судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноград Харківської області, громадянина України, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, засудженого вироком Красноградського районного суду Харківської області від 29.01.2021 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК УКраїни до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Красноградського районного суду Харківської області від 29.01.2021 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 30.07.2020 року.

Кінець строку відбування покарання 30.01.2025 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав і просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_4 був засуджений більше 10 разів, неодноразово звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, але на шлях виправлення не став і вчиняв нові злочини, тому вважає недоцільним застосовувати до нього ст.81 КК України.

Суд, вислухавши учасників, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 , він раніше судимий:

1) 06.09.1991 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 229-6 ч. 1 КК України до 2 років виправних робіт;

2) 08.09.1992 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 140 ч.2. 140 ч.3. 215-3 ч.2. 42 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 19.03.1993 року за відбуттям строку покарання;

3) 21.12.1993 року Новограл-Волинським районним судом Житомирської області за ст. 229-6 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 13.10.1995 року за відбуттям строку покарання;

4) 18.12.2000 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 140 ч.3. 229-6 ч.1. 42 КК України до 3 років позбавлення волі;

5) 26.02.2001 року Ленінським районним судом міста Харкова за ст. 140 ч.2, 17 ч.2. 140 ч.2. 42. 42 4.3 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 17.09.2003 року за Законом України "Про амністію" від 11.07.2003 року;

6) 20.05.2004 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі. із застосуванням ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

7) 22.08.2005 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 186 ч.2. 353, 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 07.12.2009 року умовно-достроково на 5 місяців 8 днів;

8) 10.05.2011 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років обмеження волі;

9) 05.09.2011 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 186 ч.2. 70 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 27.10.2014 року умовно достроково на 3 місяці 1 день;

10) 06.06.2016 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.2 до 2 років позбавлення волі;

11) 06.02.2017 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.3, 70 ч.4 до 3 років позбавлення волі. Звільнений 01.11.2019 року за відбуттям строку покарання;

12) 29.07.2020 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі;

13) 01.10.2020 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 15 ч.3-185 ч.2. 186 ч.2. 70 ч.1. 4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Засуджений вироком Красноградського районного суду Харківської області від 29.01.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 01.10.2020 року остаточно до відбуття 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

З 30.07.2020 року знаходився ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

З 09.10.2020 відбуває строк покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія №100».

Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби ДУ «Темнівська ВК №100» лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи полковником внутрішньої служби ОСОБА_7 від 19.03.2024 року, засуджений 13 разів притягувався до кримінальної відповідальності, 10 разів відбував покарання у місцях позбавлення волі; за час відбування покарання з 09.10.2020 року характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи; має п`ять заохочень і одне стягнення. Підтримує дружні взаємовідносини із засудженими позитивної і нейтральної спрямованості; дотримується правомірних іввічливих відносин з персоналом установи, виконує їх законні вимоги. Відбуваючи покарання засуджений підтримує доброзичливі стосунки із батьком шляхом посилок, телефонних розмов, приймає участь у програмі диференційного виховного впливу «Духовне відродження», до реалізації програми ставиться задовільно. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Відповідно до загальної інформації на ОСОБА_4 , зокрема висновку щодо ступеня виправлення засудженого, складеної комісією ДУ «Темнівської виправної колонії №100», із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального провадження та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений довів своє виправлення та може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 останній 13 раз притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, з них 10 раз відбував покарання у місцях позбавлення волі, має не зняті і не погашені судимості.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вирокомКрасноградського районного суду Харківської області від 29.01.2020 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України за вчинення злочинів проти власності, які, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Суд враховує також ту обставину, що засуджений вже був неодноразово засуджений до позбавлення волі, після відбуття покарання знову вчиняв тяжкі злочини та був засуджений, крім того, до засудженого вже застосовувалось звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію», він звільнявся від відбування покарання із іспитовим строком, двічі звільнявся від відбування покарання умовно-достроково.

Зазначене свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно Витягу з протоколу №7 від 16.02.2023 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України як особі, яка написала заяву про відмову.

Згідно Витягу з протоколу №43 від 02.11.2022 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №40 від 03.08.2023 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Крім того, в матеріалах справи наявні довідки про заохочення та стягнення, зі змісту яких вбачається, що засуджений має три заохочення за 2021 рік, одне заохочення за 2022 рік та одне заохочення у 2024 році, а також одне стягнення у 2022 році. Тобто суд не може дійти висновку про сумлінну поведінку засудженого протягом усього строку відбування покарання.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого, виданої заступником начальника планово-економічного відділу ОСОБА_8 засуджений в період з лютого 2021 року по січень 2022 року виконував ремонтно-будівельні роботи в житловій зоні, з лютого 2022 року по червень 2022 року був прибиральником житлових приміщень, у березні 2023 року і з липня 2023 року по лютий 2024 року виготовляв пакети паперові і збирав прищіпки, тобто працював не весь час відбування покарання.

Вирішальне значення має активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Таким чином, з огляду на викладене, суд критично оцінює доводи засудженого з приводу того, що він довів своє виправлення, саме фактичним відбуттям 2/3 строку призначеного покарання, наявністю п`яти заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК та правилами внутрішнього розпорядку, дотримання трудового розпорядку та вимог безпеки праці, з яких три у 2021 році, одне у 2022 році і одне у 2024 році та наявністю самого факту працевлаштування без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці. Зазначене не може слугувати достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Отже, бездоганної поведінки засудженого протягом усього строку відбування покарання судом не встановлено, оскільки факт, того, що засуджений виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Красноградського районного суду Харківської області від 29.01.2021 року..

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 29 січня 2021 року та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає та є передчасним.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 29 січня 2021 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошений 15 листопада 2024 року.

Суддя ОСОБА_1