Справа № 758/6166/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3523/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілих на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка-1, Тальнівського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 41 ст. 340 КК України, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України, кримінальне провадження №0000932 від 01.11.2021 закрито у зв`язку із закінченням строків давності, цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишено без розгляду, процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 25120 грн. віднесено на рахунок держави..

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у у тому, що він, перебуваючи на посаді командира автотранспортної роти полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, будучи співробітником високомобільного спеціального підрозділу міліції та службовою особою правоохоронного органу, здійснюючи функції представника державного озброєного органу виконавчої влади, 30.11.2013 в порушення зазначених вимог Конституції та Законів України, а також підзаконних нормативно-правових актів вчинив незаконне перешкоджання проведенню, зборів, мітингів, демонстрацій службовою особою, із застосуванням фізичного насильства, вчиненого на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України № 2341-14 від 05.04.2001); у перевищенні влади та службових повноважень, тобто в умисному вчинені службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень, що супроводжувалось насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 07.04.2011)за наступних обставин.

Так, в Україні гарантується та захищається державою право громадян на свободу мирних зібрань. Держава зобов`язана забезпечити його ефективну реалізацію.

Реалізація права на мирні зібрання в Україні регулюється актами національного та міжнародного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об`єднання.

Відповідно до статті 11 Конвенції кожен має право на свободу мирних зібрань та на свободу об`єднання з іншими, включаючи право створювати профспілки і вступати до них для захисту своїх інтересів.

Здійснення прав на свободу зібрань та об`єднання не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19.10.1973 № 2148-VIII, також визнається право на мирні збори. Згідно з положеннями вказаної статті, користування цим правом не підлягає ніяким обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров`я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 39 Конституції України у державі встановлено реєстраційний, а не дозвільний порядок проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, а їх проведення може бути обмежене лише за рішенням суду та виключно у випадках, безпосередньо визначених Конституцію України. Тимчасові обмеження права громадян на мирні збори можуть встановлюватися лише в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до статті 15 Конституції України суспільне життя в Україні ґрунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності. Жодна ідеологія не може визнаватися державою як обов`язкова. Держава гарантує свободу політичної діяльності, не забороненої Конституцією і законами України.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Починаючи з 21.11.2013 по 30.11.2013 до Київської міської державної адміністрації від Народних депутатів України, громадських організацій та об`єднань, політичних партій та громадян, відповідно до ч.1 ст.39 Конституції України, надійшли численні письмові повідомлення та заяви на проведення зборів, мітингів та демонстрацій на вулицях центральної частини м. Києва.

Зокрема, головою правління Всеукраїнської громадської організації «Коаліція Учасників Помаранчевої Революції» ОСОБА_14 26.11.2013 на ім`я голови Київської міської державної адміністрації направлено повідомлення про проведення з 00 год. 00 хв. 27.11.2013 безстрокових мирних зборів громадян на Майдані Незалежності в м. Києві, яке зареєстровано в Київській міській державній адміністрації 27.11.2013 за № 40248.

Також, координатором громадського руху «Спільна справа» ОСОБА_15 11.11.2013 на ім`я голови Київської міської державної адміністрації направлено повідомлення про проведення з 19 год. 00 хв. 22.11.2013 безстрокових мирних зборів, акції, громадян на Майдані Незалежності в м. Києві, яке зареєстровано в Київській міській державній адміністрації 12.11.2013 за №38282.

Починаючи з 21.11.2013 громадяни, зібравшись на Майдані Незалежності у м. Києві та прилеглій до нього території, реалізовували своє конституційне право на мирні зібрання, мітинги, демонстрації на підтримку підписання Угоди про асоціацію між Україною та Євросоюзом.

Передбачених законодавством підстав для обмеження конституційного права на мирні зібрання громадян, які перебували з 21 листопада 2013 року на Майдані Незалежності у місті Києві біля монументу Незалежності України та приймали участь у мирному зібранні, демонстраціях та мітингах на підтримку інтеграції України в Європейський Союз, не було.

Разом з тим, посадові та службові особи з вищого керівництва держави (матеріали стосовно котрих виділено в окреме провадження) бажаючи припинити в зародку будь-які мирні зібрання, масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції, з метою перешкоджання проведенню зборів, мітингів, демонстрацій, за відсутності рішення суду, що згідно з частиною 2 статті 39 Конституції України є єдиною підставою для обмеження прав громадян на їх проведення, прийнято рішення щодо необхідності здійснення силового розгону учасників мирної акції за євроінтеграцію України, які перебували на Майдані Незалежності в місті Києві співробітниками правоохоронних органів.

Оскільки здійснення такої силової акції працівників правоохоронних органів було явно незаконним, з огляду на відсутність рішення суду про обмеження права цих громадян на мирного зібрання, проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, то існувала реальна загроза негативної оцінки таких дій як в зарубіжних засобах масової інформації, так і у висловлюваннях лідерів провідних держав у світі, що було небажаним, передбачалось усунути такі перешкоди у його вчиненні шляхом створення начебто законних підстав для залучення працівників міліції під виглядом забезпечення громадського порядку під час встановлення на Майдані Незалежності Новорічної ялинки та проведення робіт із благоустрою площі.

Так, 30.11.2013 о 01 годині 15 хвилин начальник ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_16 (матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження), який знаходився в адміністративному приміщенні ГУМВС України в м. Києві, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , та діяв за наказом вищого керівництва за попередньою змовою з головою Київською міською державною адміністрацією ОСОБА_17 , Секретарем РНБО ОСОБА_18 та його заступником ОСОБА_19 (матеріали досудового розслідування стосовно яких виділено в окреме провадження), від вищевказаних осіб дізнався, що комунальні служби і транспортні засоби з частинами конструкції Новорічної ялинки готові прибути на Майдан Незалежності в місті Києві о 04 годині 00 хвилин. Виконуючи свою роль у спільному плані вчинення злочину ОСОБА_16 під приводом забезпечення прибуття на площу комунальної техніки шляхом віддання наказу підлеглим працівникам міліції та координації їх дій, із залученням працівників полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві (далі - ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2»), а також військовослужбовців військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_3, НОМЕР_4 внутрішніх військ МВС України, як приданих сил (далі - ВВ МВС України) для охорони громадського порядку, мав організувати витиснення із застосуванням сили з Майдану Незалежності в м. Києві громадян, які там перебували та реалізовували конституційне право на мирні зібрання та не вчиняли будь-яких протиправних дій.

Усвідомлюючи, що у цей час на Майдані Незалежності триває мирне зібрання громадян, які в такий спосіб публічно висловлювали своє ставлення до відмови керівництва держави та Уряду України підписати Угоду про асоціацію з Європейським Союзом, та що судом не приймалось рішення щодо обмеження прав вказаних осіб на проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій, ОСОБА_16 , бажаючи догодити своєму безпосередньому керівництву, погодився вчинити злочинні дії, пов`язані із силовим розгоном учасників мирного зібрання із залученням підлеглих працівників ГУМВС України в місті Києві та доданих підрозділів міліції громадської безпеки інших областей і внутрішніх військ.

Виконуючи свою роль у вчиненні злочину, ОСОБА_16 , як керівник правоохоронного органу, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, не маючи законних підстав для залучення працівників міліції до припинення мирного зібрання на Майдані Незалежності у місті Києві та звільнення площі від учасників мирного протесту, приблизно з 03 год. 00 хв. до 03 год. 20 хв. 30 листопада 2013 року, перебуваючи в адміністративному приміщенні ГУМВС України у місті Києві, що розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 15, віддав явно злочинний наказ заступнику начальника Головного управління - начальнику міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_20 (матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження) про організацію силового звільнення Майдану Незалежності від громадян, які перебували там на законних підставах, із залученням для цього співробітників ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також військовослужбовців військових частин № НОМЕР_1 , НОМЕР_3, НОМЕР_4 внутрішніх військ МВС України як приданих сил (далі - ВВ МВС України).

ОСОБА_20 , являючись керівником правоохоронного органу, діючи умисно, ігноруючи вимоги Конституції України та інших нормативно-правових актів, якими регламентований порядок проведення мирного зібрання, мітингів та демонстрацій, діючи із мотивів власного кар`єризму, хибно розуміючи інтереси служби, усвідомлюючи, що відсутня заборона суду на проведення будь-яких мітингів на Майдані Незалежності у м. Києві, у зв`язку з чим знаходження там учасників мирного зібрання є правомірним, приступив до виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу ОСОБА_16 .

З цією метою ОСОБА_20 розробив план безпосереднього силового розгону учасників мітингу з Майдану Незалежності, який полягав у тому, що військовослужбовці ВВ МВС України у кількості 660 осіб повинні вишикуватися по периметру Майдану Незалежності вздовж вулиць Інститутської, Городецького та Хрещатик для недопущення прибуття на площу мешканців міста Києва та інших громадян на підтримку мітингувальників, а екіпіровані засобами захисту та спецзасобами ПР-73, «Тонфа» співробітники ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » мали прибути на Майдан Незалежності з боку вулиці Інститутської, вишикуватись у ланцюг уздовж торговельного центру « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та почати рух у напрямку вулиці Хрещатик для звільнення площі від учасників мирного зібрання. При цьому передбачалось звільнення Майдану Незалежності від громадян, які реалізовували своє конституційне право на проведення зібрання та не вчиняли будь-яких протиправних дій, за будь-яких обставин, допускалося застосування співробітниками ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» надмірного фізичного насильства щодо них, у тому числі з метою їх залякування.

30 листопада 2013 року о 03 год. 28 хв. ОСОБА_20 , перебуваючи у своєму робочому кабінеті, розташованому у приміщенні ГУМВС АДРЕСА_2 , свій злочинний план по силовому звільненню Майдану Незалежності від учасників мирного мітингу довів до відома начальника управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_25 та заступника начальника управління - начальнику відділу забезпечення масових заходів управління громадської безпеки ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_26 (матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження), які були керівниками нарядів працівників міліції, залучених до охорони громадського порядку на Майдані Незалежності у м. Києві 29-30.11.2013, та наказав їм координувати дії працівників ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та військовослужбовців ВВ МВС України, які будуть задіяні.

Після чого ОСОБА_20 особисто телефоном віддав такий же, явно злочинний наказ, командиру ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_27 (матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження) та повідомив командувача ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_28 про залучення військовослужбовців ВВ МВС України до забезпечення громадського порядку на Майдані Незалежності та переведення їх у своє підпорядкування.

У свою чергу, ОСОБА_25 , діючи на виконання вказаного, явно злочинного, наказу ОСОБА_20 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та безумовного, у разі їх вчинення, порушення законних прав та інтересів громадян, які на законних підставах знаходились на Майдані Незалежності у місті Києві, близько 04 год. 00 хв. разом із ОСОБА_26 прибув на АДРЕСА_3 , де у цей час вже перебували командир полку МОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_27 , заступник командира полку ОСОБА_30 , заступник командира полку - начальник штабу ОСОБА_31 , заступник командира 1-ої оперативної роти ОСОБА_32 , командир НОМЕР_2 оперативної роти ОСОБА_33 , заступник командира 4-ої оперативної роти ОСОБА_34 , командир роти спеціального призначення ОСОБА_35 ( матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження), командир автотранспортної роти ОСОБА_7 , командири підрозділів ВВ МВС України.

У цьому місці ОСОБА_25 довів до вказаних осіб отриманий від ОСОБА_20 наказ та план щодо витиснення працівниками міліції учасників мирного зібрання з Майдану Незалежності із застосуванням насильства під приводом необхідності завезення конструкцій Новорічної ялинки та прибирання території площі.

Таким чином, 30.11.2013 близько 04 год. 00 хв., після доведення плану щодо силового звільнення Майдану Незалежності від учасників мирного зібрання будучи наділеними службовими повноваженнями та владою командир полку МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_27 , заступник командира полку ОСОБА_30 , заступник командира полку - начальник штабу ОСОБА_31 , заступник командира 1-ої оперативної роти ОСОБА_32 , командир НОМЕР_2 оперативної роти ОСОБА_33 , заступник командира 4-ої оперативної роти ОСОБА_34 , командир роти спеціального призначення ОСОБА_35 (матеріали стосовно котрих виділено в окреме провадження) та командир автотранспортної роти ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , являючись працівниками правоохоронного органу вступили в попередню змову, взяли на себе повноваження щодо забезпечення реалізації доведеного злочинного плану шляхом віддання наказів, керування та здійснення координації діями підлеглих співробітників ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві при витісненні учасників мирного зібрання та силового звільнення Майдану Незалежності.

При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , які являючись працівниками правоохоронного органу, усвідомлювали, що учасники мирного зібрання, які у цей час перебували на Майдані Незалежності , знаходились там на законних підставах та реалізовували своє право на мирне зібрання, рішень судів про заборону проведення мітингів на Майдані Незалежності та відкритих виконавчих проваджень про примусове звільнення площі від присутності цих громадян не існувало, останні порушень громадського порядку не допускали і не становили будь-якої загрози національній безпеці, однак діючи протиправно, всупереч дійсним інтересам служби, які полягали в забезпеченні виконання службових обов`язків начальницьким та рядовим складом органів внутрішніх справ у суворій відповідності до вимог законодавства, діючи із мотивів кар`єризму, особистої лояльності до свого керівництва та готовності у зв`язку з цим виконувати накази, незважаючи на їх очевидну незаконність, погодилися взяти участь у незаконному витисненні громадян, які реалізовували своє конституційне право на мирні збори, з Майдану Незалежності із застосуванням сили та спеціальних засобів без передбачених законодавством підстав, тобто вступили у попередню змову на спільне вчинення протиправних дій.

Для витиснення учасників мирного зібрання з Майдану Незалежності ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 (матеріали відносно яких виділено в окреме провадження) та командир автотранспортної роти ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою та керівництвом ГУМВС України в м. Києві, залучили підлеглих співробітників 1-ої, 3-ої, 4-ої оперативних рот, роти спеціального призначення та частину особового складу автотранспортної роти ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві у загальній кількості близько 180 співробітників, котрі були екіпіровані засобами захисту, а також спецзасобами ПР-73, «Тонфа». При цьому саме ОСОБА_27 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 мали віддати наказ командирам зазначених рот, ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_34 (матеріали відносно яких виділено в окреме провадження) та ОСОБА_7 , почати наступ та безпосередньо здійснювати організацію, керівництво та координацію завідомо протиправними діями при витісненні учасників мирного зібрання та силовому звільненні Майдану Незалежності.

Діючи за попередньою домовленістю, після зайняття 660 військовослужбовцями ВВ МВС України позицій навколо Майдану Незалежності, на площу увійшли більше 180 співробітників ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» під командуванням ОСОБА_27 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_7 вишикувалися у шеренгу уздовж торгівельного центру «Глобус» перед Монументом Незалежності.

В цей час громадяни, які реалізовували своє право на мирне зібрання та перебували у цей час на сходах Монументу Незалежності будь-яких порушень громадського порядку не здійснювали, передбачених законодавством підстав для їх витиснення або затримання не було, та незважаючи на оточення з усіх боків працівниками органів внутрішніх справ та безпідставне наближення впритул до них працівників ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві із демонстрованими та готовими до застосування спецзасобами, зокрема: ПР-73, «Тонфа», ці громадяни не мали намірів покинути територію Майдану Незалежності, демонстрували свої наміри продовжити мирне зібрання, яке проводилося відповідно до чинного законодавства та не було заборонене будь-яким рішенням суду.

При цьому голова Київської міської державної адміністрації ОСОБА_17 , Секретар РНБО ОСОБА_18 та його заступник ОСОБА_19 начальник ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_16 , начальник міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_20 , а також керівники ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_27 , ОСОБА_31 , ОСОБА_30 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ОСОБА_34 , ОСОБА_35 (матеріали досудового розслідування стосовно яких виділено в окреме провадження), ОСОБА_7 та інші працівники ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, залучені до виконання явно незаконного наказу, ураховуючи що присутні громадяни явно демонстрували свої наміри залишатися біля Монументу Незалежності та продовжувати участь у мирному зібранні, не могли помилятися стосовно того, що витиснення такої значної кількості громадян буде неможливе без узгодженого та одночасного застосування спільно усіма залученими до цих протиправних дій співробітниками ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» сили, фізичного насильства, спецзасобів та затримань стосовно неперсоналізованого кола громадян з метою залякування та розгону учасників мирного зібрання.

Приблизно о 4 годині 07 хвилин 30 листопада 2013 року командир ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_27 , виконуючи свою роль у вчиненні злочину, засобами радіозв`язку віддав явно злочинний наказ своїм заступникам ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , заступнику командира 1-ої оперативної роти ОСОБА_36 , командиру 3-ої оперативної роти ОСОБА_37 , заступнику командира 4-ої оперативної роти ОСОБА_46 , командиру роти спеціального призначення ОСОБА_47 (матеріали відносно яких виділено в окреме провадження) та командиру автотранспортної роти ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , які були розосереджені на Майдані Незалежності і перебували поруч з дислокацією підпорядкованих їм у той час співробітників, про початок силового розгону учасників мирного зібрання.

Отримавши наказ свого безпосереднього командира ОСОБА_27 , діючи за попередньою змовою у складі групи осіб ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_34 , ОСОБА_33 , ОСОБА_35 (матеріали відносно яких виділено в окреме провадження), та ОСОБА_7 усвідомлюючи його злочинний характер та суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадян, незважаючи на відсутність судового рішення про заборону щодо реалізації права на проведення мітингів, мирного зібрання на території Майдану Незалежності в м. Києві, перевищуючі службові повноваження, діючи умисно, на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу, з вказаних мотивів, за попередньою змовою між собою та керівництвом ГУМВС України в місті Києві, наказали особовому складу підпорядкованих ним 1-ої, 3-ої, 4-ої оперативних рот, роти спеціального призначення та частини особового складу автотранспортної роти ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУ МВС України розпочати рух в напрямку вулиці Хрещатик та витіснити учасників акції протесту за межі площі.

На виконання наказу співробітники 1-ої, 3-ої, 4-ої оперативних рот, роти особливого призначення ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» та частини особового складу автотранспортної роти підпорядкованого ГУМВС України, вишикувані у ланцюг, почали рух із займаної раніше позиції, відтісняючи учасників мирного зібрання із Майдану Незалежності за межі площі в напрямку вулиці Хрещатик. При цьому, 30.11.2013 в період часу з 04 год. 11 хв. до 04 год. 22 хв. невстановлені на цей час органом досудового розслідування співробітники 1-ої, 3-ої, 4-ої оперативних рот, роти спеціального призначення та автотранспортної роти ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України, з метою незаконного перешкоджання проведенню зборів та мітингів, які проходили на Майдані Незалежності в м. Києві, не маючи законних підстав для застосування фізичної сили та спеціальних засобів, визначених статтями 1 та 14 Закону України «Про міліцію», в порушення Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР №49 від 27 лютого 1991 року, явно виходячи за межі наданих їм при охороні громадського порядку прав і повноважень, без попередження про намір їх застосування, вчиняючи дії, що ображають особисту гідність громадян, стали наносити множинні удари спецзасобами «ПР-73», «Тонфа», руками та ногами по різним частинам тулубу, а також по головам учасникам мирного зібрання, змушуючи їх під тиском фізичного насильства якнайшвидше залишити площу.

У цей час командир автотранспортної роти ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підпорядкованого ГУМВС України ОСОБА_7 , умисно, з метою незаконного перешкоджання проведенню зборів та мітингів на Майдані Незалежності в м. Києві, перевищуючи владу та службові повноваження, на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу, за попередньою змовою з групою осіб, хибно розуміючи інтереси служби, які в дійсності полягали у неухильному забезпеченні особистої безпеки громадян, захисті їх прав і свобод, законних інтересів та громадського порядку, натомість, із мотивів власного кар`єризму бажаючи продемонструвати особисту відданість керівництву своєю готовністю виконувати будь-який навіть явно незаконний наказ командира полку ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_27 , заступника командира полку - начальника штабу полку ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_38 , заступника командира ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_39 , передбачаючи застосування спільно за заздалегідь погодженим планом та одночасно усіма вищевказаними підрозділами міліції, зокрема і ОСОБА_7 , фізичного насильства та затримання учасників мітингу без передбачених законодавством підстав, 30.11.2013 року в період 04 год. 11 хв. по 04 год. 22 хв., перебуваючи біля підніжжя сходів Монумента Незалежності, зі сторони у напрямку вулиці Хрещатик, виходячи за межі наданих прав та повноважень, за відсутності правових підстав для застосування заходів фізичного впливу та насильства, діючи з прямим умислом, перевищуючи владу та службові повноваження, виконуючи явно кримінально протиправний (злочинний) наказ, усвідомлюючи можливі наслідки своїх дій, з метою перешкоджання подальшій участі потерпілого у мирному зібранні, побачивши ОСОБА_12 , який приймав участь у проведенні мирного зібрання разом з іншими громадянами, без попередження схопив ОСОБА_12 за комір куртки, силою потягнув ОСОБА_12 у напрямку вулиці Інститутської, безпідставно застосовуючи фізичну силу шляхом міцного тримання ОСОБА_12 за комір його куртки, що унеможливлювало вільний рух останнього, з метою подолання волі потерпілого, примушуючи його підкорятись своїм незаконним діям із застосуванням фізичної сили, демонструючи при цьому свою зневагу до особистої гідності ОСОБА_12 , свою перевагу як представника влади та можливість свавільно, грубо і безпідставно застосовувати фізичне насильство, чим вчинив дії, що ображають особисту гідність потерпілого.

При цьому командир автотранспортної ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 усвідомлював, що ОСОБА_12 не вчиняв будь-яких правопорушень та не існувало жодних обмежень в праві перебування ОСОБА_12 та інших осіб на Майдані Незалежності , а також з урахуванням обстановки на місці події - суцільного невибіркового та свавільного застосування працівниками міліції фізичного насильства стосовно громадян, обґрунтовано розраховував що потерпілий ОСОБА_12 сприймає його дії та демонстровану ним зневагу до особистої гідності потерпілого як погрозу застосування більш тяжкого фізичного насильства та застосування спеціальних засобів, тому потерпілий ОСОБА_12 як і інші залякані свавільним фізичним насильством з боку працівників міліції громадяни не буде чинити опір.

За вказаних обставин командир автотранспортної роти полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу та за попередньою змовою із начальником ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_16 , начальником міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_20 , командиром полку МОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_27 , заступником командира полку - начальником штабу вказаного полку ОСОБА_48 , заступником командира полку ОСОБА_49 , заступником командира 1-ої оперативної роти ОСОБА_50 , командиром 3-ої оперативної роти ОСОБА_51 , заступником командира 4-ої оперативної роти ОСОБА_52 , перевищуючи надані йому владу та службові повноваження умисно вчинив дії, що супроводжувалися фізичним, психологічним насильством стосовно потерпілого ОСОБА_12 , погрозою застосування стосовно нього більш інтенсивного насильства та образили особисту гідність потерпілого ОСОБА_12 .

Внаслідок вказаних умисних протиправних дій командира автотранспортної роти полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , вчинених на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу та за попередньою змовою із командиром полку МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_27 , заступником командира полку - начальником штабу вказаного полку ОСОБА_48 , заступником командира полку ОСОБА_49 , заступником командира 1-ої оперативної роти ОСОБА_50 , командиром 3-ої оперативної роти ОСОБА_51 , заступником командира 4-ої оперативної роти ОСОБА_52 , на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу у період з 04 год. 07 хв. до 5 год. 11 хв. 30 листопада 2013 року співробітниками ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, перевищуючи владу та службові повноваження незаконно припинено мирне зібрання громадян, у проведенні якого приймали участь, зокрема: ОСОБА_53 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 який проходив на Майдані Незалежності в місті Києві, у результаті чого вказані особи та інші учасники акції протесту були витіснені за межі площі і прилеглих вулиць.

Продовжуючи протиправні дії, вже після залишення учасниками мирного зібрання Майдану Незалежності невстановлені співробітники ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2», з метою недопущення їх повернення на площу, продовжили витіснення вказаних осіб по вулиці Хрещатик, наносячи при цьому множинні удари спецзасобами «ПР-73», «Тонфа», руками та ногами.

Продовжуючи протиправні дії, близько 5 год. 00 хв. 30.11.2013 командир автотранспортної роти ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_7 , очоливши групу невстановлених працівників полку МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, для виконання злочинного наказу щодо витиснення громадян з Майдану Незалежності, будучи службовою особою, перевищуючи владу та службові повноваження, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу, перебуваючи біля входу у підземний перехід по вул. Хрещатик (на стороні з непарною нумерацією) міста Києва на Майдані Незалежності , здійснював керівництво та координацію дій невстановлених співробітників ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », спрямованих на якнайшвидше припинення мирного зібрання та звільнення території Майдану Незалежності з метою незаконного перешкоджання подальшому проведенню мирного зібрання громадян на Майдані Незалежності та унеможливлення повернення для участі у мирному зібранні. Під керівництвом ОСОБА_7 та за його безпосередньої участі група невстановлених працівників полку МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, неодноразово висловлюючи громадянам незаконні вимоги залишення території Майдану Незалежності, здійснюючи поштовхи учасників мирного зібрання, почали рух шеренгою вниз по сходах витісняючи їх до підземного переходу не пропускаючи нікого до території Майдану Незалежності, Монументу Незалежності та пам`ятника засновникам Києва.

Під загрозою можливого застосування співробітниками ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» фізичної сили і спеціальних засобів, під натиском щільної шеренги очолюваних ОСОБА_7 групи невстановлених працівників ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві учасники мирного зібрання: ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_58 , вимушені були рухатися у визначеному командиром автотранспортної роти ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» при ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_7 напрямку і, як наслідок, були витіснені співробітниками правоохоронного органу до підземного переходу вулиці Хрещатик, не маючи можливості продовжити участь у проведенні мирних зборів і демонстрацій громадян на Майдані Незалежності.

Незаконними діями ОСОБА_7 , вчиненими за попередньою змовою групою осіб на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу із застосуванням фізичного насильства, порушено конституційне право: ОСОБА_14 , ОСОБА_53 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_56 , ОСОБА_61 , ОСОБА_58 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та інших громадян, які приймали участь у проведенні мирного зібрання, збиратися мирно, без зброї і проводити збори та мітинги, про проведення яких завчасно сповіщено органи виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Крім того, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 14.11.2012 № 622 о/с ОСОБА_7 призначено на посаду командира автотранспортної роти полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві. Наказом ГУМВС №730 о/с від 30.11.2011 ОСОБА_7 присвоєно спеціальне звання капітан міліції, а наказом МВС України № 1184 о/с від 19.12.2013 ОСОБА_7 присвоєно спеціальне звання - майор міліції.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про міліцію» передбачено, що одними із основних завдань міліції є:

- забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів;

- запобігання правопорушенням та їх припинення;

- охорона і забезпечення громадського порядку;

- виявлення кримінальних правопорушень;

- участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством;

- участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов`язків.

У статті 3 цього Закону зазначено, що діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про міліцію» правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що міліція має виконувати свої завдання неупереджено і у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції (ч. 1).

Міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань. При звертанні до громадянина працівник міліції зобов`язаний назвати своє прізвище, звання та пред`явити на його вимогу службове посвідчення. У взаємовідносинах з громадянами працівник міліції повинен виявляти високу культуру і такт (ч. 2).

Згідно ст. 12 Закону застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції.

Статтею 13 Закону передбачено, що працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків.

Застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції.

Забороняється застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю до жінок з явними ознаками вагітності, осіб похилого віку або з вираженими ознаками інвалідності та малолітніх, крім випадків вчинення ними групового нападу, що загрожує життю і здоров`ю людей, працівників міліції, або збройного нападу чи збройного опору.

У разі неможливості уникнути застосування сили вона не повинна перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов`язків, і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров`ю правопорушників та інших громадян. При завданні шкоди міліція забезпечує надання необхідної допомоги потерпілим в найкоротший строк.

Перевищення повноважень щодо застосування сили, у тому числі спеціальних засобів і зброї, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 20 Закону України «Про міліцію» передбачено, що працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади.

Законні вимоги працівників міліції є обов`язковими для виконання громадянами і службовими особами.

Працівник міліції при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Ніхто інший, за винятком уповноважених службових осіб, у передбачених законом випадках не вправі втручатися в законну діяльність працівника міліції.

Ніхто не має права покласти на працівника міліції виконання обов`язків не передбачених чинним законодавством.

Втручання в діяльність міліції тягне за собою відповідальність за законом.

Пунктом 1 Статуту патрульно-постової служби міліції України, що затверджений наказом МВС України від 28.07.1994 № 404 (далі - Статут), передбачено, що патрульно-постова служба міліції - це діяльність спеціальних нарядів міліції по охороні громадського порядку, безпеці і боротьбі з правопорушеннями на вулицях, площах, в парках, на транспортних магістралях, портах, в аеропортах та інших громадських місцях, а також при проведенні масових заходів, ліквідації наслідків аварії, катастрофи, стихійного лиха.

Основними завданнями патрульно-постової служби міліції є:

- забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав, свобод і законних інтересів;

- запобігання правопорушенням та їх припинення;

- охорона громадського порядку і громадської безпеки;

- виявлення, запобігання, припинення та розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили;

- захист власності від злочинних посягань.

Правовою основою діяльності патрульно-постової служби міліції є Конституція України, Закон України «Про міліцію» та інші законодавчі акти, укази і розпорядження Президента України, декрети, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані в установленому порядку, цей Статут, рішення органів місцевого самоврядування та органів державної виконавчої влади, прийняті в межах їх компетенції, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України (п. 2).

Діяльність патрульно-постової служби міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з іншими державними органами, трудовими колективами, громадськими об`єднаннями і населенням (п. 3).

Працівники міліції, які несуть патрульно-постову службу, повинні:

- мати високі моральні якості, необхідну професійну підготовку;

- бути дисциплінованими, пильними і чесними при виконанні службових обов`язків, діяти рішуче й наполегливо, стійко переносити всі труднощі, пов`язані із службою, не шкодуючи своїх сил для виконання службових обов`язків;

- виконувати свої завдання у точній відповідності з законами;

- поважати гідність особи і ставитись до неї гуманно, захищати права людини незалежно від її соціального походження, расової та національної належності, громадянства, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань;

- при звертанні до громадянина називати своє прізвище, звання та пред`являти на його вимогу службове посвідчення (п. 4).

Патрульно-постова служба міліції включає: особовий склад служби охорони громадського порядку, територіальних і транспортних органів внутрішніх справ, підрозділів міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» (п. 6).

Патрульні і постові наряди зобов`язані, крім іншого:

- виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою профілактичні та розшукові заходи, передбачені чинним законодавством;

- забезпечувати збереження знайдених, вилучених у затриманих осіб документів, речей, цінностей та іншого майна, вживати заходів до повернення його законному власнику;

- надавати у межах наявних можливостей невідкладну, у тому числі медичну допомогу особам, які потерпіли від правопорушень і нещасних випадків, перебувають у безпорадному або небезпечному для життя і здоров`я стані, а також неповнолітнім, які знаходяться без нагляду батьків;

- знати закони та інші нормативні акти органів місцевої державної виконавчої влади з питань забезпечення громадської безпеки і охорони громадського порядку, вимагати від громадян їх виконання;

- додержуватись законності, ретельно і уважно розбиратися на місці з порушниками громадського порядку; при застосуванні передбачених в законах заходів адміністративного впливу до правопорушників роз`ясняти їм, згідно з яким нормативним актом і за яке порушення вони застосовуються (п. 124).

Патрульні і постові наряди повинні припиняти злочини, встановлювати і затримувати осіб, які їх вчинили, спільно з іншими працівниками органів внутрішніх справ брати участь у розшуку злочинців і осіб, що пропали безвісті.

Вони також зобов`язані:

- при одержанні повідомлень про злочин, що готується або про вчинений злочин, терміново доповісти про це черговому, прибути до місця події, вжити заходів щодо виявлення і затримання осіб, які вчинили злочин, надати допомогу потерпілим, встановити свідків (очевидців) і до прибуття слідчо-оперативної групи забезпечити охорону місця пригоди, недоторканість обстановки, слідів, знарядь злочинів та інших речових доказів;

- при виявленні в районі маршруту (поста) слідів або предметів, які можуть бути доказом вчинення злочину, вжити заходів для їх зберігання і доповісти про це черговому;

- з прибуттям на місце події слідчо-оперативної групи діяти відповідно до вказівок її керівника, про що доповісти черговому (п. 126).

Нарядам міліції патрульно-постової служби для виконання покладених на них обов`язків надається право:

- вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, на місці попереджати осіб, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені Законом України «Про міліцію» заходи примусу;

- при підозрі у вчиненні правопорушень перевіряти у громадян документи, що посвідчують їх особу, а також інші документи, необхідні для з`ясування питання щодо додержання правил, нагляд і контроль за виконанням яких покладено на міліцію;

- згідно з пунктом 6 статті 11 Закону України «Про міліцію» проводити огляд осіб, зазначених у пункті 5 цієї статті, речей, що знаходяться при них, транспортних засобів і вилучати документи та предмети, що можуть бути речовими доказами або використані на шкоду їх здоров`я, проводити огляд поклажі, багажу та огляд пасажирів цивільних повітряних, морських і річкових суден, засобів залізничного та автомобільного транспорту згідно з чинним законодавством;

- у межах своєї компетенції тимчасово обмежувати або забороняти доступ громадян на окремі ділянки місцевості чи об`єкти з метою забезпечення громадського порядку, громадської безпеки, охорони і здоров`я людей;

- застосовувати зброю, заходи фізичного впливу, спеціальні засоби у випадках і в порядку, передбаченому Законом України «Про міліцію» (п. 133).

У розмові з громадянами працівники міліції повинні виявляти спокій, витримку і розсудливість. Вони не повинні відповідати грубістю на грубість і у своїх діях керуватися особистими неприязними почуттями (п. 144).

Пунктом 298 Статуту передбачено, що порушення і ліквідація групових порушень громадського порядку здійснюються рішучими діями патрульно-постових нарядів шляхом поділу натовпу на дрібні групи, відокремлення їх одна від іншої, відтиснення і розсіяння.

Під час припинення правопорушень в місцях скупчення людей, а також при затриманні організаторів та активних учасників групових порушень громадського порядку патрульно-постові наряди повинні виявляти обережність і пересторогу, враховуючи можливу негативну реакцію присутніх громадян, щоб своїми діями не викликати ускладнення обстановки (п. 299).

При проведенні операції по припиненню групових порушень громадського порядку патрульно-постові наряди повинні виявляти високу організованість, дисциплінованість і діяти тільки по команді керівника операції або старшого наряду (п. 301).

Охорона громадського порядку і безпеки при проведенні масових заходів (громадсько-політичних, культурно-масових, спортивних та інших) залежності від їх значення та масштабу організується Головними управліннями МВС України в Автономній Республіці Крим, м. Києві та Київської області, управліннями МВС України в областях, м. Севастополі та управліннями (відділами) МВС України, спеціальної та транспортної міліції, міськими та районними управліннями та відділами внутрішніх справ (п. 303).

Керування силами і засобами в період підготовки і проведення масових заходів здійснюється спеціально призначеними працівниками або оперативним штабом, яке здійснюється із спеціально організованих пунктів керування, розташованих, як правило, безпосередньо в районі проведення заходу, звідки найбільш зручно керувати силами і засобами. Вони можуть бути нерухомими або рухомими, Кожний пункт керування забезпечується необхідними засобами зв`язку. (п. 313).

Згідно з положеннями ст. 60 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про міліцію», ст. 4 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. У разі одержання наказу, який суперечить закону, працівник міліції не повинен його виконувати. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності працівника міліції.

Відповідно до Положення про підрозділ міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2», затвердженого наказом МВС України 18 травня 2004 року № 529, цей підрозділ є високомобільним спеціальним підрозділом, створеним для забезпечення правопорядку під час проведення загальнодержавних, резонансних громадсько-політичних, спортивно-видовищних, культурно-масових, релігійних заходів, припинення групових порушень громадського порядку та масових заворушень, проведення спеціальних операцій із затримання озброєних злочинців, ліквідації аварій, стихійних лих, а також здійснення фізичної охорони службових осіб.

Підрозділ у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами МВС України, а також цим Положенням. Свою діяльність здійснює в межах повноважень, відповідно до принципів законності, гуманізму, гласності, поваги прав людини.

Підрозділ є самостійним структурним підрозділом міліції громадської безпеки головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Підрозділ безпосередньо підпорядковується начальникам ГУМВС, УМВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, а організаційно-методичне забезпечення його роботи здійснюється тільки їх заступниками - начальниками міліції громадської безпеки.

З метою виконання покладених на них завдань та при проведенні спеціальних операцій працівники підрозділу мають право застосовувати вогнепальну зброю, у тому числі снайперську, спеціальні засоби та заходи фізичного впливу, у випадках, які передбачені статтями 12-15 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 1991 року № 49 «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку в Українській РСР».

Підрозділ очолює командир, який призначається на посаду та звільняється з посади наказом Міністра внутрішніх справ України.

Виконання службових обов`язків особовий склад підрозділу здійснює в спеціальному обмундируванні, екіпірованому знаками розрізнення та символікою «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка є єдиною для всіх регіонів України.

На підрозділ, зокрема, покладається:

- охорона прав і законних інтересів громадян від злочинних посягань та інших антигромадських дій;

- забезпечення правопорядку під час проведення загальнодержавних, резонансних громадсько-політичних, спортивно-видовищних, культурно-масових, релігійних та спеціальних заходів;

- здійснення заходів щодо попередження, припинення та локалізації групових порушень громадського порядку, масових безпорядків, пов`язаних з цим інших протиправних дій, виявлення та затримання причетних до них осіб.

Командир підрозділу є прямим начальником для працівників і несе персональну відповідальність за його постійну готовність до виконання покладених на підрозділ завдань. Він відповідає за забезпечення оперативно-службової діяльності підрозділу, професійну підготовку особового складу, використання сил і засобів за призначенням, проведення виховної роботи з підлеглими та зобов`язаний забезпечувати дотримання законності та дисципліни особовим складом, вживати заходів до правопорушників, а також до їх керівників та аналізувати правомірність застосування фізичної сили, спеціальних засобів і зброї.

ОСОБА_7 , обіймаючи посаду командира автотранспортної роти полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2», був прямим начальником всього особового складу роти і безпосередньо відповідав за службову діяльність підрозділу, навчання, виховання, дисципліну особового складу, за стан і зберігання транспорту, озброєння, спорядження і спеціальних технічних засобів, а також за моральний стан особового складу роти, за збереження озброєння і спеціальних засобів при доставці їх до місць несення служби. Він персонально відповідав за організацію роботи з особовим складом стан дисципліни та законності, за організацію безпеки особового складу, його теоретичну та практичну підготовку, вміння професійно грамотно реагувати та діяти в нестандартних ситуаціях, за проведення заходів по запобіганню надзвичайних подій серед особового складу.

Відповідно до примітки ст. 364 КК України, службовими особами у статтях 364, 365, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Згідно статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді командира автотранспортної роти полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, був працівником правоохоронного органу, на якого відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, частини 1 статті 3, частини 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і Законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України у разі спільного виконання службових обов`язків особами рядового і начальницького складу, які не підпорядковані одна одній по службі, старшою вважається особа, яка визначена начальником або займає вищу посаду. При рівних посадах начальником є старший за спеціальним званням.

Таким чином, виходячи з викладеного командир автотранспортної роти полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , відповідно до ч. 3 ст. 18, примітки 1 ст. 364 КК України (в редакції Закону від 07.04.2011 №3207-VI із змінами, внесеними згідно із Законом від 18.04.2013№222-VII) станом на 30.11.2013 був представником державного органу виконавчої влади, представником влади - працівником правоохоронного органу, а отже, службовою особою та, згідно вимог ст. ст. 3, 5, 20 Закону, ст. 19 Конституції України, повинен був діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Конституцією України громадянам України гарантовані такі права, свободи та обов`язки людини і громадянина:

Стаття 3 Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28. Кожен має право на повагу до його гідності.

Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Стаття 29. Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Разом із тим, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді командира автотранспортної роти полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, будучи службовою особою, використав своє службове становище і надані чинним законодавством владні повноваження для вчинення злочину.

Починаючи з 2006 року Україна почала вести переговори з відповідними структурами Європейського Союзу з наміром стати спочатку асоційованим членом цієї організації, а потім її повноправним учасником.

Відповідно до досягнутих домовленостей Угода про асоціацію України з Європейським Союзом мала бути підписана 28-29.11.2013 у місті Вільнюсі (Литва) під час саміту глав країн-членів Європейського Союзу.

Однак, 21.11.2013 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 905-р, яким було призупинено процес підготовки до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом.

У відповідь на вказане рішення про відмову від підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, громадяни України, починаючи з 21 листопада 2013 року, в місті Києві на Майдані Незалежності розпочали проведення безстрокових мирних заходів протесту проти цього рішення у формі зборів, мітингів, походів і демонстрацій на підтримку європейського вектору зовнішньої політики України, мета яких суперечила інтересам вищого керівництва.

Починаючи з 21.11.2013 по 30.11.2013 до Київської міської державної адміністрації від Народних депутатів України, громадських організацій та об`єднань, політичних партій та громадян, відповідно до ч.1 ст.39 Конституції України, надійшли численні письмові повідомлення та заяви на проведення зборів, мітингів та демонстрацій на вулицях центральної частини м. Києва.

Так, Головою правління Всеукраїнської громадської організації «Коаліція Учасників Помаранчевої Революції» ОСОБА_14 26.11.2013 на ім`я голови Київської міської державної адміністрації направлено повідомлення про проведення з 00 год. 00 хв. 27.11.2013 безстрокових мирних зборів громадян на Майдані Незалежності в м. Києві, яке зареєстровано в Київській міській державній адміністрації 27.11.2013 за № 40248.

Також, координатором громадського руху «Спільна справа» ОСОБА_15 11.11.2013 на ім`я голови Київської міської державної адміністрації направлено повідомлення про проведення з 19 год. 00 хв. 22.11.2013 безстрокових мирних зборів, акції, громадян на Майдані Незалежності в м. Києві, яке зареєстровано в Київській міській державній адміністрації 12.11.2013 за №38282.

Починаючи з 21.11.2013 громадяни, зібравшись на Майдані Незалежності у м. Києві та прилеглій до нього території, реалізовували своє конституційне право на мирні зібрання, мітинги, демонстрації на підтримку підписання Угоди про асоціацію між Україною та Євросоюзом.

Право громадян на свободу мирних зібрань в Україні гарантується та захищене державою, яка зобов`язана забезпечити його ефективну реалізацію.

Реалізація права на мирні зібрання в Україні регулюється актами національного та міжнародного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об`єднання.

Відповідно до статті 11 Конвенції кожен має право на свободу мирних зібрань та на свободу об`єднання з іншими, включаючи право створювати профспілки і вступати до них для захисту своїх інтересів.

Здійснення прав на свободу зібрань та об`єднання не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII, також визнається право на мирні збори. Згідно з положеннями вказаної статті, користування цим правом не підлягає ніяким обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров`я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 39 Конституції України у державі встановлено реєстраційний, а не дозвільний порядок проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, а їх проведення може бути обмежене лише за рішенням суду та виключно у випадках, безпосередньо визначених Конституцію України. Тимчасові обмеження права громадян на мирні збори можуть встановлюватися лише в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до статті 15 Конституції України суспільне життя в Україні ґрунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності. Жодна ідеологія не може визнаватися державою як обов`язкова. Держава гарантує свободу політичної діяльності, не забороненої Конституцією і законами України.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 60 Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Передбачених законодавством підстав для обмеження конституційного права на мирні зібрання громадян, які перебували з 21 листопада 2013 року на Майдані Незалежності у місті Києві біля монументу Незалежності України та приймали участь у мирному зібранні, демонстраціях та мітингах на підтримку інтеграції України в Європейський Союз, не було.

Разом з тим, посадові та службові особи з вищого керівництва держави (матеріали стосовно котрих виділено в окреме провадження) бажаючи припинити в зародку будь-які мирні зібрання, масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції, з метою перешкоджання проведенню зборів, мітингів, демонстрацій, за відсутності рішення суду, що згідно з частиною 2 статті 39 Конституції України є єдиною підставою для обмеження прав громадян на їх проведення, прийнято рішення щодо необхідності здійснення силового розгону учасників мирної акції за євроінтеграцію України, які перебували на Майдані Незалежності в місті Києві співробітниками правоохоронних органів.

Оскільки здійснення такої силової акції працівників правоохоронних органів було явно незаконним, з огляду на відсутність рішення суду про обмеження права цих громадян на мирного зібрання, проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, то існувала реальна загроза негативної оцінки таких дій як в зарубіжних засобах масової інформації, так і у висловлюваннях лідерів провідних держав у світі, що було небажаним, передбачалось усунути такі перешкоди у його вчиненні шляхом створення начебто законних підстав для залучення працівників міліції під виглядом забезпечення громадського порядку під час встановлення на Майдані Незалежності Новорічної ялинки та проведення робіт із благоустрою площі.

Так, 30.11.2013 о 01 годині 15 хвилин начальник ГУМВС України в

м. Києві ОСОБА_16 (матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження), який знаходився в адміністративному приміщенні ГУМВС України в м. Києві, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , та діяв за наказом вищого керівництва за попередньою змовою з головою Київською міською державною адміністрацією ОСОБА_17 , Секретарем РНБО ОСОБА_18 та його заступником ОСОБА_19 (матеріали досудового розслідування стосовно яких виділено в окреме провадження), від вищевказаних осіб дізнався, що комунальні служби і транспортні засоби з частинами конструкції Новорічної ялинки готові прибути на Майдан Незалежності в місті Києві о 04 годині 00 хвилин. Виконуючи свою роль у спільному плані вчинення злочину ОСОБА_16 під приводом забезпечення прибуття на площу комунальної техніки шляхом віддання наказу підлеглим працівникам міліції та координації їх дій, із залученням працівників полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві (далі - ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2»), а також військовослужбовців військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_3, НОМЕР_4 внутрішніх військ МВС України, як приданих сил (далі - ВВ МВС України) для охорони громадського порядку, мав організувати витиснення із застосуванням сили з Майдану Незалежності в м. Києві громадян, які там перебували та реалізовували конституційне право на мирні зібрання та не вчиняли будь-яких протиправних дій.

Усвідомлюючи, що у цей час на Майдані Незалежності триває мирне зібрання громадян, які в такий спосіб публічно висловлювали своє ставлення до відмови керівництва держави та Уряду України підписати Угоду про асоціацію з Європейським Союзом, та що судом не приймалось рішення щодо обмеження прав вказаних осіб на проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій, ОСОБА_16 , бажаючи догодити своєму безпосередньому керівництву, погодився вчинити злочинні дії, пов`язані із силовим розгоном учасників мирного зібрання із залученням підлеглих працівників ГУМВС України в місті Києві та доданих підрозділів міліції громадської безпеки інших областей і внутрішніх військ.

Виконуючи свою роль у вчиненні злочину, ОСОБА_16 , як керівник правоохоронного органу, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, не маючи законних підстав для залучення працівників міліції до припинення мирного зібрання на Майдані Незалежності у місті Києві та звільнення площі від учасників мирного протесту, приблизно з 03 год. 00 хв. до 03 год. 20 хв. 30 листопада 2013 року, перебуваючи в адміністративному приміщенні ГУМВС України у місті Києві, що розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 15, віддав явно злочинний наказ заступнику начальника Головного управління - начальнику міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_20 (матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження) про організацію силового звільнення Майдану Незалежності від громадян, які перебували на цьому місці, із залученням для цього співробітників ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також військовослужбовців військових частин № НОМЕР_1 , НОМЕР_3, НОМЕР_4 внутрішніх військ МВС України як приданих сил (далі - ВВ МВС України) для охорони громадського порядку.

ОСОБА_20 , являючись керівником правоохоронного органу, діючи умисно, ігноруючи вимоги Конституції України та інших нормативно-правових актів, якими регламентований порядок проведення мирного зібрання, мітингів та демонстрацій, діючи із мотивів власного кар`єризму, хибно розуміючи інтереси служби, усвідомлюючи, що відсутня заборона суду на проведення будь-яких мітингів на Майдані Незалежності у м. Києві, у зв`язку з чим знаходження там учасників мирного зібрання є правомірним, приступив до виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу ОСОБА_16 .

З цією метою ОСОБА_20 розробив план безпосереднього силового розгону учасників мітингу з Майдану Незалежності, який полягав у тому, що військовослужбовці ВВ МВС України у кількості 660 осіб повинні вишикуватися по периметру Майдану Незалежності вздовж вулиць Інститутської, Городецького та Хрещатик для недопущення прибуття на площу мешканців міста Києва та інших громадян на підтримку мітингувальників, а екіпіровані засобами захисту та спецзасобами ПР-73, «Тонфа» співробітники ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » мали прибути на Майдан Незалежності з боку вулиці Інститутської, вишикуватись у ланцюг уздовж торговельного центру « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та почати рух у напрямку вулиці Хрещатик для звільнення площі від учасників мирного зібрання. При цьому передбачалось звільнення Майдану Незалежності від громадян, які реалізовували своє конституційне право на проведення зібрання та не вчиняли будь-яких протиправних дій, за будь-яких обставин, допускалося застосування співробітниками ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» надмірного фізичного насильства щодо них, у тому числі з метою їх залякування.

30 листопада 2013 року о 03 год. 28 хв. ОСОБА_20 , перебуваючи у своєму робочому кабінеті, розташованому у приміщенні ГУМВС АДРЕСА_2 , свій злочинний план по силовому звільненню Майдану Незалежності від учасників мирного мітингу довів до відома начальника управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_25 та заступника начальника управління - начальнику відділу забезпечення масових заходів управління громадської безпеки ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_26 (матеріали стосовно якоих виділено в окреме провадження), які були керівниками нарядів працівників міліції, залучених до охорони громадського порядку на Майдані Незалежності у м. Києві 29-30.11.2013, та наказав їм координувати дії працівників ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та військовослужбовців ВВ МВС України, які будуть задіяні.

Після чого ОСОБА_20 особисто телефоном віддав такий же, явно злочинний наказ, командиру ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_27 (матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження) та повідомив командувача ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_28 про залучення військовослужбовців ВВ МВС України до забезпечення громадського порядку на Майдані Незалежності та переведення їх у своє підпорядкування.

У свою чергу, ОСОБА_25 , діючи на виконання вказаного, явно злочинного, наказу ОСОБА_20 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та безумовного, у разі їх вчинення, порушення законних прав та інтересів громадян, які на законних підставах знаходились на Майдані Незалежності у місті Києві, близько 04 год. 00 хв. разом із ОСОБА_26 прибув на АДРЕСА_3 , де у цей час вже перебували командир полку МОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_27 , заступник командира полку ОСОБА_30 , заступник командира полку - начальник штабу ОСОБА_31 , заступник командира 1-ої оперативної роти ОСОБА_32 , командир НОМЕР_2 оперативної роти ОСОБА_33 , заступник командира 4-ої оперативної роти ОСОБА_34 , командир роти спеціального призначення ОСОБА_35 ( матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження), командир автотранспортної роти ОСОБА_7 , командири підрозділів ВВ МВС України.

У цьому місці ОСОБА_25 довів до вказаних осіб отриманий від ОСОБА_20 наказ та план щодо витиснення працівниками міліції учасників мирного зібрання з Майдану Незалежності із застосуванням насильства під приводом необхідності завезення конструкцій Новорічної ялинки та прибирання території площі.

Таким чином, 30.11.2013 близько 04 год. 00 хв., після доведення плану щодо силового звільнення Майдану Незалежності від учасників мирного зібрання будучи наділеними службовими повноваженнями та владою командир полку МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_27 , заступник командира полку ОСОБА_30 , заступник командира полку - начальник штабу ОСОБА_31 , заступник командира 1-ої оперативної роти ОСОБА_32 , командир НОМЕР_2 оперативної роти ОСОБА_33 , заступник командира 4-ої оперативної роти ОСОБА_34 , командир роти спеціального призначення ОСОБА_35 (матеріали стосовно котрих виділено в окреме провадження) та командир автотранспортної роти ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , являючись працівниками правоохоронного органу вступили в попередню змову, взяли на себе повноваження щодо забезпечення реалізації доведеного злочинного плану шляхом віддання наказів, керування та здійснення координації діями підлеглих співробітників ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві при витісненні учасників мирного зібрання та силового звільнення Майдану Незалежності.

При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_27 , ОСОБА_44 , ОСОБА_31 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_34 , являючись працівниками правоохоронного органу, усвідомлювали, що учасники мирного зібрання, які у цей час перебували на Майдані Незалежності , знаходились там на законних підставах та реалізовували своє право на мирне зібрання, рішень судів про заборону проведення мітингів на Майдані Незалежності та відкритих виконавчих проваджень про примусове звільнення площі від присутності цих громадян не існувало, останні порушень громадського порядку не допускали і не становили будь-якої загрози національній безпеці, однак діючи протиправно, всупереч дійсним інтересам служби, які полягали в забезпеченні виконання службових обов`язків начальницьким та рядовим складом органів внутрішніх справ у суворій відповідності до вимог законодавства, натомість діючи із мотивів кар`єризму, особистої лояльності до свого керівництва та готовності у зв`язку з цим виконувати накази, незважаючи на їх очевидну незаконність, погодилися взяти участь у незаконному витисненні громадян, які реалізовували своє конституційне право на мирні збори, з Майдану Незалежності із застосуванням сили та спеціальних засобів без передбачених законодавством підстав, тобто вступили у попередню змову на спільне вчинення протиправних дій.

Для звільнення Майдану Незалежності ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 (матеріали відносно яких виділено в окреме провадження) та командир автотранспортної роти ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою та керівництвом ГУМВС України в м. Києві, залучили підлеглих співробітників 1-ої, 3-ої, 4-ої оперативних рот, роти спеціального призначення та частину особового складу автотранспортної роти ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві у загальній кількості близько 180 співробітників, котрі були екіпіровані засобами захисту, а також спецзасобами ПР-73, «Тонфа». При цьому саме ОСОБА_27 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 мали віддати наказ командирам зазначених рот, ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_34 (матеріали відносно яких виділено в окреме провадження) та ОСОБА_7 , почати наступ та безпосередньо здійснювати організацію, керівництво та координацію завідомо протиправними діями при витісненні учасників мирного зібрання та силовому звільненні Майдану Незалежності.

Діючи за попередньою домовленістю, після зайняття 660 військовослужбовцями ВВ МВС України позицій навколо Майдану Незалежності, на площу увійшли більше 180 співробітників ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» під командуванням ОСОБА_27 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_7 вишикувалися у шеренгу уздовж торгівельного центру «Глобус» перед Монументом Незалежності.

В цей час громадяни, які реалізовували своє право на мирне зібрання та перебували у цей час на сходах Монументу Незалежності будь-яких порушень громадського порядку не здійснювали, передбачених законодавством підстав для їх витиснення або затримання не було, та незважаючи на оточення з усіх боків працівниками органів внутрішніх справ та безпідставне наближення впритул до них працівників ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві із демонстрованими та готовими до застосування спецзасобами, зокрема: ПР-73, «Тонфа», ці громадяни не мали намірів покинути територію Майдану Незалежності, демонстрували свої наміри продовжити мирне зібрання, яке проводилося відповідно до чинного законодавства та не було заборонене будь-яким рішенням суду.

При цьому голова Київської міської державної адміністрації ОСОБА_17 , Секретар РНБО ОСОБА_18 та його заступник ОСОБА_19 начальник ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_16 , начальник міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_20 , а також керівники ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_27 , ОСОБА_31 , ОСОБА_30 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ОСОБА_34 , ОСОБА_35 (матеріали досудового розслідування стосовно яких виділено в окреме провадження), ОСОБА_7 та інші працівники ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, залучені до виконання явно незаконного наказу, ураховуючи що присутні громадяни явно демонстрували свої наміри залишатися біля Монументу Незалежності та продовжувати участь у мирному зібранні, не могли помилятися стосовно того, що витиснення такої значної кількості громадян буде неможливе без узгодженого та одночасного застосування спільно усіма залученими до цих протиправних дій співробітниками ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» сили, фізичного насильства, спецзасобів та затримань стосовно неперсоналізованого кола громадян з метою залякування та розгону учасників мирного зібрання.

Приблизно о 4 годині 07 хвилин 30 листопада 2013 року командир ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_27 , виконуючи свою роль у вчиненні злочину, засобами радіозв`язку віддав явно злочинний наказ своїм заступникам ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , заступнику командира 1-ої оперативної роти ОСОБА_36 , командиру 3-ої оперативної роти ОСОБА_37 , заступнику командира 4-ої оперативної роти ОСОБА_46 , командиру роти спеціального призначення ОСОБА_47 (матеріали відносно яких виділено в окреме провадження) та командиру автотранспортної роти ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , які були розосереджені на Майдані Незалежності і перебували поруч з дислокацією підпорядкованих їм у той час співробітників, про початок силового розгону учасників мирного зібрання.

Отримавши наказ свого безпосереднього командира ОСОБА_27 , діючи за попередньою змовою у складі групи осіб ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_34 , ОСОБА_33 , ОСОБА_35 (матеріали відносно яких виділено в окреме провадження), та ОСОБА_7 усвідомлюючи його злочинний характер та суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди для здоров`я громадян, незважаючи на відсутність судового рішення про заборону щодо реалізації права на проведення мітингів, мирного зібрання на території Майдану Незалежності в м. Києві, перевищуючі службові повноваження, діючи умисно, на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу, з вказаних мотивів, за попередньою змовою між собою та керівництвом ГУМВС України в місті Києві, наказали особовому складу підпорядкованих ним 1-ої, 3-ої, 4-ої оперативних рот, роти спеціального призначення та частини особового складу автотранспортної роти ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУ МВС України розпочати рух в напрямку вулиці Хрещатик та витіснити учасників акції протесту за межі площі.

На виконання наказу співробітники 1-ої, 3-ої, 4-ої оперативних рот, роти особливого призначення ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» та частини особового складу автотранспортної роти підпорядкованого ГУМВС України, вишикувані у ланцюг, почали рух із займаної раніше позиції, відтісняючи учасників мирного зібрання із Майдану Незалежності за межі площі в напрямку вулиці Хрещатик. При цьому, 30.11.2013 в період часу з 04 год. 11 хв. до 04 год. 22 хв. невстановлені на цей час органом досудового розслідування співробітники 1-ої, 3-ої, 4-ої оперативних рот, роти спеціального призначення та автотранспортної роти ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України, з метою незаконного перешкоджання проведенню зборів та мітингів, які проходили на Майдані Незалежності в м. Києві, не маючи законних підстав для застосування фізичної сили та спеціальних засобів, визначених статтями 1 та 14 Закону України «Про міліцію», в порушення Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР №49 від 27 лютого 1991 року, явно виходячи за межі наданих їм при охороні громадського порядку прав і повноважень, без попередження про намір їх застосування, вчиняючи дії, що ображають особисту гідність громадян, стали наносити множинні удари спецзасобами «ПР-73», «Тонфа», руками та ногами по різним частинам тулубу, а також по головам учасникам мирного зібрання, змушуючи їх під тиском фізичного насильства якнайшвидше залишити площу.

У цей час командир автотранспортної роти ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підпорядкованого ГУМВС України ОСОБА_7 , умисно, з метою незаконного перешкоджання проведенню зборів та мітингів на Майдані Незалежності в м. Києві, перевищуючи владу та службові повноваження, на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу, за попередньою змовою з групою осіб, хибно розуміючи інтереси служби, які в дійсності полягали у неухильному забезпеченні особистої безпеки громадян, захисті їх прав і свобод, законних інтересів та громадського порядку, натомість, із мотивів власного кар`єризму бажаючи продемонструвати особисту відданість керівництву своєю готовністю виконувати будь-який навіть явно незаконний наказ командира полку ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_27 , заступника командира полку - начальника штабу полку ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_38 , заступника командира ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_39 , передбачаючи застосування спільно за здалегідь погодженим планом та одночасно усіма вищевказаними підрозділами міліції, зокрема і ОСОБА_7 , фізичного насильства та затримання учасників мітингу без передбачених законодавством підстав, 30.11.2013 року в період 04 год. 11 хв. по 04 год. 22 хв., перебуваючи біля підніжжя сходів Монумента Незалежності, зі сторони у напрямку вулиці Хрещатик, виходячи за межі наданих прав та повноважень, за відсутності правових підстав для застосування заходів фізичного впливу та насильства, діючи з прямим умислом, перевищуючи владу та службові повноваження, виконуючи явно кримінально протиправний (злочинний) наказ, усвідомлюючи можливі наслідки своїх дій, з метою перешкоджання подальшій участі потерпілого у мирному зібранні, побачивши ОСОБА_12 , який приймав участь у проведенні мирного зібрання разом з іншими громадянами, без попередження схопив ОСОБА_12 за комір куртки, силою потягнув ОСОБА_12 у напрямку вулиці Інститутської, безпідставно застосовуючи фізичну силу шляхом міцного тримання ОСОБА_12 за комір його куртки, що унеможливлювало вільний рух останнього, з метою подолання волі потерпілого, примушуючи його підкорятись своїм незаконним діям із застосуванням фізичної сили, демонструючи при цьому свою зневагу до особистої гідності ОСОБА_12 , свою перевагу як представника влади та можливість свавільно, грубо і безпідставно застосовувати фізичне насильство, чим вчинив дії, що ображають особисту гідність потерпілого.

При цьому командир автотранспортної ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 усвідомлював, що ОСОБА_12 не вчиняв будь-яких правопорушень та не існувало жодних обмежень в праві перебування ОСОБА_12 та інших осіб на Майдані Незалежності , а також з урахуванням обстановки на місці події - суцільного невибіркового та свавільного застосування працівниками міліції фізичного насильства стосовно громадян, обґрунтовано розраховував що потерпілий ОСОБА_12 сприймає його дії та демонстровану ним зневагу до особистої гідності потерпілого як погрозу застосування більш тяжкого фізичного насильства та застосування спеціальних засобів, тому потерпілий ОСОБА_12 як і інші залякані свавільним фізичним насильством з боку працівників міліції громадяни не буде чинити опір.

За вказаних обставин командир автотранспортної роти полку міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , на виконання явно кримінально протиправного (злочинного) наказу та за попередньою змовою із начальником ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_16 , начальником міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_20 , командиром полку МОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_27 , заступником командира полку - начальником штабу вказаного полку ОСОБА_48 , заступником командира полку ОСОБА_49 , заступником командира 1-ої оперативної роти ОСОБА_50 , командиром 3-ої оперативної роти ОСОБА_51 , заступником командира 4-ої оперативної роти ОСОБА_52 , перевищуючи надані йому владу та службові повноваження умисно вчинив дії, що супроводжувалися фізичним, психологічним насильством стосовно потерпілого ОСОБА_12 , погрозою застосування стосовно нього більш інтенсивного насильства та образили особисту гідність потерпілого ОСОБА_12 .

УхвалоюПодільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 41 ст. 340 КК України, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України, а кримінальне провадження № 0000932 від 01.11.2021 закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд зазначив про те, що подія мала місце 30.11.2013року, тому на час судового розгляду минув передбачений ч.1 ст.49 КК України десятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання захисників про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності констатує факт вчинення особою кримінального правопорушення за який її було звільнено від відповідальності, однак судом не було досліджено всіх доказів та не допитувався обвинувачений, не встановлено чи мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , чи містить воно склад кримінальних правопорушень та чи винна особа, за таких обставин суд не мав можливості обґрунтуватитого, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, за вчинення яких його звільнено від відповідальності та відповідно винести законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Вважає, що судом неправильно застосовано положення ст. 49 КК України, оскільки не встановлювалося наявність або відсутність такої умови як факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Також зазначає, що судом, всупереч вимогам ч. 2 ст. 288 КПК України, не з`ясовано думку усіх потерпілих щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі представник потерпілих просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення клопотання захисників обвинуваченого про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування апеляційної скаргивважає ухвалу суду незаконною та такою, що прийнята із суттєвим порушенням вимог процесуального закону.

Зазначає, що ухвала суду про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності є остаточним рішенням у справі і її зміст перетинається із змістом вироку, а тому судом має бути з`ясовано, що діяння дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, однак таких обставин ухвалою суду встановлено не було, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України.

Також вважає, що судом неправильно застосовано положення ст. 49 КК України, оскільки не встановлювалась наявність або відсутність такої умови як факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Окрім того, зазначає, що судом неправильно вирішено питання про віднесення процесуальних витратна залучення експерта на рахунок держави, оскільки така позиція суду не відповідає практиці Верховного Суду, зокрема, постанові ККС ВС від 01.02.2024 у справі 930/497/23, якою при закритті кримінального провадження з нереабілітуючих підстав встановлена необхідність стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, представника потерпілих та прокурора, які підтримали апеляційні скарги, представника цивільного відповідача, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги,перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, зокрема, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину, минуло десять років.

З обвинувального акту випливає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 41 ст.340 КК України, яке є нетяжким злочином, та кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України, що є тяжким злочином, вказані кримінальні правопорушення вчинені 30.11.2013 року.

На час ухвалення судового рішення строк давності, передбачений п.4 ч.1 ст.49 КК України минув, підстави для його зупинення чи переривання відсутні.

Отже, суд дійшов вірного висновку про закінчення строків давності у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених . 2 ст. 28 ч. 4 ст. 41 ст. 340 КК України, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_7 надана згода на звільнення його від кримінальної відповідальності відповідно до висунутого обвинувачення у зв`язку із закінченням строків давності.

Твердження апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих про те, що судом не враховано, що обов`язковою умовою застосування інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є встановлення судом факту доведеності вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушеньі суд мав би відмовити у задоволенні відповідних клопотань,є помилковими, оскільки процесуальні підстави для відмови у застосуванніщодо ОСОБА_7 вимог ст.49 КК України відсутні, а факт невстановлення винуватості особи не є перешкодою для звільнення її від кримінальної відповідальності за спливом строків давності.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування судового рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що полягає у не з`ясуванні думки потерпілих щодо клопотання про закриття провадження, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.288 КПК України, розгляд клопотання здійснюється у присутності сторін кримінального провадження та потерпілого в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, із особливостями, встановленими цією статтею. Суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У матеріалах справи містяться заяви усіх потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_62 , ОСОБА_61 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_56 , ОСОБА_53 , ОСОБА_60 , ОСОБА_58 , ОСОБА_13 про розгляд справи у їх відсутності.

Також, з матеріалів справи вбачається, що після надходження від захисників клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності , у судовому засіданні була оголошена перерва , на адресу усіх потерпілих було направлено відповідне повідомлення і роз`яснено право висловити свою позицію з приводу клопотання до наступного судового засідання.

Від представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 надійшли заперечення на вказане клопотання, а також потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_11 в судовому засіданні безпосередньо висловлювали свою думку з приводу заявленого клопотання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що апеляційна скарга представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не містить посилань на нез`ясування їх думки та думки інших потерпілих щодо вказаного клопотання, а їх представник під час апеляційного розгляду не вважав права потерпілих у суді першої інстанції порушеними.

З огляду на наведене, судом були вжиті заходи до виклику в судове засідання потерпілих для з`ясування думки з приводу клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності.

У потерпілих та представника потерпілих, які з`явилися в судове засідання, суд з`ясовував думку щодо заявленого клопотання.

Зазначене свідчить про те, що доводи прокурора про істотне порушення кримінального процесуального закону, зокрема вимог ст.288 КПК України, на матеріалах кримінального провадження не ґрунтуються.

Посилання в апеляційній скарзі представника потерпілих на необхідність стягнення з обвинувачених процесуальних витрат, є також необґрунтованими, оскільки суперечить висновку об`єднаної палати ККС ВС в постанові від 12.09.2022 року (справа № 203/241/17), згідно з яким в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави.

Посилання у апеляційній скарзі представника потерпілих на необхідність врахування правової позиції , висловленої у постанові ККС ВС від 01.02.2024 у справі 930/497/23, якою при закритті кримінального провадження з нереабілітуючих підстав встановлена необхідність стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого, є непереконливими, оскільки у даному судовому рішенні не йдеться про розподіл процесуальних витрат у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст..49 КК України.

Інших доводів, якими б спростовувалися висновки суду першої інстанції, апеляційні скарги не містить.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли слугувати підставами для безумовного скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

З огляду на наведене,апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих задоволенню не підлягають.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч.4 ст. 41 ст.340 КК України, ч.2 ст. 28 ч.4 ст.41 ч.2 ст.365 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000932 від 01.11.2021 закрито,- без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: