233 № 233/4240/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року Слідчий суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника володільця майна ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000293 від 24 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, про накладення арешту на майно, -

в с т а н о в и в :

До слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшло клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке обґрунтовується наступним.

Слідчим відділенням відділу поліції № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області під процесуальним керівництвом Костянтинівської окружної прокуратури перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000293 від 24 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, за фактом незаконних дій з майном, на яке накладено арешт.

23 липня 2024 року до ЧЧ відділу поліції № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про те, що по вул. Олекси Тихого в м. Костянтинівка Краматорського району Донецької області поблизу ПрАТ «Завод Обважнювачів» зупинено транспортний засіб «DAF», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, в якому знаходилось демонтоване металеве устаткування, належне ПрАТ «Завод Обважнювачів», майно якого перебувало під арештом за ВДВС.

23 липня 2024 року, в період часу з 18 годин 10 хвилин по 18 годин 45 хвилин; проведено огляд місця події на ділянці місцевості по АДРЕСА_1 за координатами: 48.325589, НОМЕР_2 , де на вказаній ділянці місцевості виявлено вантажний сідловий тягач «DAF» червоного кольору р.н.з. НОМЕР_1 до якого приєднано напівпричіп бортовий «KOGEL», червоного кольору, р.н.з. НОМЕР_3 . В ході огляду встановлено, що в даному напівпричепі находяться бувше у користуванні металеве демонтоване устаткування. В ході огляду вилучено: вантаж у вигляді металевих виробів масою 14150 кг.

24 липня 2024 року в період часу з 07 годин 20 хвилин по 09 годин 30 хвилин, проведено додатковий огляд вилучених металевих виробів, та встановлено, що вилучені 23.07.2024 металеві вироби є: 1. фрагментами трьох «Шнек-ШПЦ» у розібраному стані, а саме: кожух та шнекового валу, у кількості 15 одиниць комплектом; редуктор у кількості 3 одиниці; цільнометалеві листи - 12 одиниць; електродвигун - 3 одиниці; ємність з металевими пластинами кріплення - 1 одиниця; транспортуюча стрічка - 2 одиниці. 2. Елеватор ШПЦ, який складається з 12 окремих складових.

Вищевказані предмети відповідно до ст.98 КПК України були об`єктом кримінально протиправних дій та мають значення у даному кримінальному провадженні.

Усі вищевказані предмети постановою слідчого визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Допитана представник за довіреністю ПрАТ «Завод Обважнювачів» ОСОБА_4 пояснила, що у зв`язку із бойовими діями припинені всі трудові відносини між підприємством та працівниками, директор ОСОБА_6 перебуває у м. Київ, у нього перебуває вся технічна документація щодо діяльності підприємства, зв`язок із ним допитувана тримає через чоловіка на ім`я ОСОБА_7 (його контакти відмовляється надати), контактів директора не має. 22.07.2024 їй зателефонував ОСОБА_7 та повідомив про те, що буде здійснюватись демонтаж обладнання відділення ПЦ (шарового млина - елеватора та шнеків) та доручив їй проконтролювати процес, щоб нічого зайвого окрім вказаного вивезено не було з території підприємства. 23.07.2024 проведено демонтаж металевих конструкцій та демонтоване устаткування за ТТН відвантажено до транспортного засобу DAF, д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом. Мета вивозу вказаного устаткування - евакуація до пункту розвантаження у АДРЕСА_2 .

Допитаний водій ОСОБА_8 пояснив, що 22.07.2024 отримав замовлення від ОСОБА_9 на відвантаження та перевезення металевих виробів з м. Костянтинівка Донецької області до м. Вінниця відповідно до отриманої ТТН. 23.07.2024 він заїхав на територію ПрАТ «Завод Обважнювачів» на транспортному засобі DAF, д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом KOGEL, де вантажники завантажили транспортний засіб металевим устаткуванням. Коли він покинув територію заводу, був зупинений працівниками правоохоронних органів.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що юридична особа ПрАТ «Завод Обважнювачів», , (КВЕД) - 23.99 Виробництво неметалевих мінеральних виробів, н.в і.у, не перебуває в процесі припинення. Уповноваженою особою є ОСОБА_6 Кінцевий бенефіціарний власник: Мгалобішвілі Зураб (Грузія). Органи управління: загальні збори акціонерів, директор, наглядова рада. Засновник: акціонери ПрАТ «Завод Обважнювачів». Державна та комунальна частка відсутні.

Окрім іншого встановлено, що відповідно даних Єдиного реєстру виконавчих проваджень, встановлено, що ПрАТ «Завод Обважнювачів» є боржником у зведеному виконавчому провадженні, яке перебуває, на виконанні у Костянтинівському відділі ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

06 липня 2023 року постановою про арешт майна боржника у зведеному виконавчому провадженні № 729243 державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ПрАТ «Завод Обважнювачів».

Відповідно ТТН № 28 від 23.04.2024 автомобіль DAF з напівпричепом KOGEL під керівництвом водія ОСОБА_8 перевозив 14 тон 150 кг металевого устаткування (елеватор - ШПЦ 1, шнек - ШПЦ з (конвеєр гвинтовий шнек)). Вантажовідправником та вантажоодержувачем зазначені ПрАТ «Завод обважнювачів». Пункт навантаження: м. Костянтинівка, вул. О. Тихого,99, пункт розвантаження - м. Вінниця, пров. Індустріальний, 14а. Пункт розвантаження є нежитловим приміщенням, яке перебуває в оренді ПАТ «Завод обважнювачів» за договором оренди від 15.04.2024.

В ході досудового розслідування встановлено, що державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні № 729243 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ПрАТ «Завод Обважнювачів», а тому вилучені 23 липня 2024 року в період часу з 18 годин 10 хвилин по 18 годин 45 фрагменти трьох «Шнек-ШПЦ» у розібраному стані (кожух та шнекового валу, у кількості 15 одиниць комплектом, редуктор у кількості 3 одиниці, цільнометалеві листи - 12 одиниць, електродвигун - 3 одиниці, ємність з металевими пластинами кріплення - 1 одиниця, транспортуюча стрічка - 2 одиниці, елеватор ШПЩ, який складається з 12 окремих складових) є предметом злочину - майном, на яке накладено арешт відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Наразі, наявні всі підстави вважати, що вилучене в ході огляду майно, є речовим доказом про кримінальному провадженню, тобто є матеріальним об`єктом, який містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, з метою запобігання можливості приховування, знищення, псування, відчуження, а також з метою збереження речових доказів, які мають суттєве значення у даному кримінальному провадженні просив накласти арешт на вилучені 23 липня 2024 року, в період часу з 18 годин 10 хвилин по 18 годин 45 хвилин, в ході огляду наступні предмети: 1. фрагментами трьох «Шнек-ШПЦ» у розібраному стані, а саме: кожух та шнекового валу, у кількості 15 одиниць комплектом; редуктор у кількості 3 одиниці; цільнометалеві листи - 12 одиниць; електродвигун - 3 одиниці; ємність з металевими пластинами кріплення 1 одиниця; транспортуюча стрічка - 2 одиниці. 2. Елеватор ШПЦ, який складається з 12 окремих складових, що належить ПрАТ «Завод Обважнювачів», на ділянці місцевості розташованої по вул. Олекси Тихого за координатами: 48.325589, 37.392709 в АДРЕСА_1 .

Арешт вказаного майна, як захід забезпечення кримінального провадження, виправдовує потреби досудового розслідування з метою виконання завдань кримінального провадження, пов`язаних із забезпеченням швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, а також використання вказаного майна в якості речового доказу.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримав із зазначених у ньому підстав і просив його задовольнити.

Представник володільця майна ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи останнє не обґрунтованим та таким, що не ґрунтується на законі, оскільки підстав для арешту майна (устаткування) немає, оскільки ПрАТ «Завод обважнювачів» евакуює належне йому устаткування у безпечне місце у м. Вінницю до орендованого приміщення з метою збереження цього устаткування та запобігання його знищенню внаслідок активних бойових дій.

Розглянувши клопотання і долучені до нього документи, вислухавши пояснення прокурора, представника володільця майна, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу, а саме: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Як вбачається з положень статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

З дослідженого у судовому засіданні копії Витягу з кримінального провадження № 0000293 від 24 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, встановлено, що 23.07.2024 до ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про те, що по вул. Олекси Тихого, поблизу ПрАТ «Завод Обважнювачів», було зупинено під керуванням ОСОБА_8 транспортний засіб DAF, д.р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом, в якому знаходились демонтоване металеве устаткування, належне ПрАТ «Завод Обважнювачів», майно якого перебуває під арештом за ВДВС.

Проте інформації про особу, якій повідомлено про підозру, вказані відомості не містять. Також такої інформації не надано стороною обвинувачення й в ході розгляду клопотання. Таким чином, в рамках кримінального провадження № 0000293 особи, яка б мала статус підозрюваного чи обвинуваченого, не визначено, доказів того, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт належить комусь з осіб, визначених статтею 170 КПК України, суду не надано.

23 липня 2024 року, в період часу з 18 годин 10 хвилин по 18 годин 45 хвилин; проведено огляд місця події на ділянці місцевості по АДРЕСА_1 за координатами: 48.325589, НОМЕР_2 , де на вказаній ділянці місцевості виявлено вантажний сідловий тягач «DAF» червоного кольору р.н.з. НОМЕР_1 до якого приєднано напівпричіп бортовий «KOGEL», червоного кольору, р.н.з. НОМЕР_3 . В ході огляду встановлено, що в даному напівпричепі находяться бувше у користуванні металеве демонтоване устаткування. В ході огляду вилучено: вантаж у вигляді металевих виробів масою 14150 кг.

24 липня 2024 року в період часу з 07 годин 20 хвилин по 09 годин 30 хвилин, проведено додатковий огляд вилучених металевих виробів, та встановлено, що вилучені 23.07.2024 металеві вироби є: 1. фрагментами трьох «Шнек-ШПЦ» у розібраному стані, а саме: кожух та шнекового валу, у кількості 15 одиниць комплектом; редуктор у кількості 3 одиниці; цільнометалеві листи - 12 одиниць; електродвигун - 3 одиниці; ємність з металевими пластинами кріплення - 1 одиниця; транспортуюча стрічка - 2 одиниці. 2. Елеватор ШПЦ, який складається з 12 окремих складових.

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_10 від 24 липня 2024 року вищевказане майно, яке вилучено 23 липня 2024 року під час огляду місця події, огляду речей, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000293 від 24 липня 2024 року.

Відповідно ТТН № 28 від 23.04.2024 автомобіль «DAF» з напівпричепом «KOGEL» під керівництвом водія ОСОБА_8 перевозив 14 тон 150 кг металевого устаткування (елеватор - ШПЦ 1, шнек - ШПЦ з (конвеєр гвинтовий шнек)). Вантажовідправником та вантажоодержувачем зазначені ПрАТ «Завод обважнювачів». Пункт навантаження: м. Костянтинівка, вул. О. Тихого,99, пункт розвантаження - АДРЕСА_2 .

Пункт розвантаження є нежитловим приміщенням, яке перебуває в оренді ПАТ «Завод обважнювачів» за договором оренди від 15 квітня 2024 року, строком дії до 31 грудня 2024 року.

Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 84946661 від 07 липня 2023 року Костянтинівським відділом державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 07 липня 2023 року за № 30663708 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ПрАТ «Завод Обважнювачів», із видом обмеження - заборона відчуження.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч.1 ст. 7 КПК України).

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно з ч.11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1 ст. 173 КПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Разом з тим, зміст відповідного клопотання не містить будь-якого об`єктивного обґрунтування наявності ризиків, встановлених ч.1 ст. 170 КПК України.

Відповідно до змісту положень ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Однак, відповідність вказаного устаткування, яке евакуюється з юридичної адреси підприємства до орендованого цим же підприємством приміщення, критеріям ст. 98 КПК України, у контексті кримінального правопорушення за ч.1 ст. 388 КК України, є сумнівним та непереконливим, а запропонований органом досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження є неадекватним предмету кримінального правопорушення, що розглядається у рамках даного кримінального провадження.

Відповідальність за ч.1 ст. 388 КК України настає за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, із заставленим майном або майном, яке описано, чи порушення обмеження (обтяження) права користуватися таким майном, здійснене особою, якій це майно ввірено, а також здійснення представником банку або іншої фінансової установи банківських операцій з коштами, на які накладено арешт.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активною поведінкою особи і може полягати в учиненні хоча б однієї з декількох, альтернативно зазначених у диспозиції ст. 388 КК, дій стосовно майна, а саме: 1) розтрата; 2) відчуження; 3) приховування; 4) підміна; 5) пошкодження; 6) знищення; 7) порушення обмеження (обтяження) права користування майном; 8) здійснення банківських операцій з коштами, на які накладено арешт; 9) інші незаконні дії з майном, яке описане, заставлене, заарештоване чи конфісковане.

Предметом злочину є рухоме або нерухоме майно (речі, грошові кошти, вклади, цінні папери, валютні цінності, майнові права тощо).

За частиною 1 ст. 388 КК предметом злочину є: а) майно, на яке накладено арешт; б) заставлене майно; в) майно, яке описано, а за ч. 2 ст. 388 КК, - г) майно, яке підлягає конфіскації за рішенням суду, що набрало законної сили.

Із змісту ст. 388 КК випливає, що предметом злочину є майно, яке має особливий правовий статус, бо за ч.1 ст. 388 КК власник або інший законний володілець цього майна внаслідок його опису, застави або накладення на нього арешту може бути обмежений або позбавлений права володіти, користуватися чи розпоряджатися ним, а за ч.2 ст. 388 КК - повністю втрачає право власності на майно, оскільки з набуттям законної сили рішення суду про конфіскацію майна воно переходить у власність держави.

У той же час, із матеріалів клопотання вбачається, що прокурор, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на майно, жодним переконливим доказом не доводить те, яким чином мала б реалізуватися об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, за умови евакуації устаткування підприємства з небезпечного регіону в більш безпечне місце, а також за відсутності заборони володіти та користуватися цим устаткуванням (вид обмеження відчуження - заборона відчуження).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий суддя, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, зобов`язаний розглянути заявлене клопотання лише у межах його доводів, якими у даному випадку є накладення арешту на устаткування.

Згідно із п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Враховуючи зміст клопотання про накладення арешту на устаткування (яке евакуюється з метою збереження з наближеної до активних бойових дій території у безпечне місце - орендоване приміщення у м. Вінниці) та заявлену підставу і мету для його арешту, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту.

Вимоги ч.1 ст.173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Доводи прокурора про наявність ризиків, за відсутності їх об`єктивної обґрунтованості, слідчий суддя розцінює як припущення, що не можуть бути взяті до уваги.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому, підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

За викладених обставин суд дійшов висновку про недоведеність прокурором, що вилучене устаткування відноситься до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим у ч.2 ст. 167 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

На думку слідчого судді, з огляду на обставини кримінального провадження, зазначений арешт майна є необґрунтованим, безпідставним і таким, що може порушити права власника, оскільки з клопотання прокурора про накладення арешту на майно не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні та майном, на яке прокурор просить накласти арешт з метою збереження речових доказів. Крім того, на даний час ні директору, ні засновнику, ні будь-якому іншому співробітнику ПрАТ «Завод обважнювачів» у цьому кримінальному провадженні не повідомлено про підозру.

Також належне ПрАТ «Завод обважнювачів» устаткування не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі сліди злочину та не містять інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а постанова слідчого про визнання речовими доказами, на яку міститься посилання в клопотанні, є формальною постановою, яка не може ґрунтуватися на вимогах закону та бути належним чином вмотивованою.

Позбавлення впродовж тривалого часу можливості володіти та користуватися устаткуванням, може спричинити його власнику збитки та призведе до неможливості виконання зобов`язань перед контрагентами, а також несвоєчасна евакуація зазначеного у клопотанні прокурора устаткування значно підвищує ризик його знищення внаслідок збройної агресії російської федерації проти України з огляду місцезнаходження ПрАТ «Завод обважнювачів» у м. Костянтинівка Краматорського району Донецької області, тобто у наближеній до зони активних бойових дій місцевості.

Отже, з огляду на наведені обставини, клопотання прокурора не можна визнати обґрунтованим. Тому в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У відповідності до ч.3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 98, 168-173, 237, 309, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 про накладення арешту по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000293 від 24 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, на наступне майно: 1) фрагменти трьох «Шнек-ШПЦ» у розібраному стані (кожух та шнековий вал у кількості 15 одиниць комплектом; редуктор у кількості 3 одиниці; цільнометалеві листи - 12 одиниць; електродвигун - 3 одиниці; ємність з металевими пластинами кріплення - 1 одиниця; транспортуюча стрічка - 2 одиниці); 2) елеватор ШПЦ (який складається з 12 окремих складових), що належить ПрАТ «Завод Обважнювачів», , вилучені 23 липня 2024 року в період часу з 18:10 год. по 18:45 год. в ході огляду на ділянці місцевості, розташованої по вул. Олекси Тихого за координатами: 48.325589, 37.392709 у АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя