Справа № 166/865/23 Провадження №11-кп/802/399/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000074 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Ратне Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 28900 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот) гривень.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 07 червня 2023 року близько 05 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці, на автозаправці «WOG», що у АДРЕСА_2 , виражаючи явну неповагу до суспільства, із хуліганських мотивів, що виразились у зневазі до існуючих правил, норм поведінки в суспільстві щодо нормального спілкування людей, з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб і показати свою зверхність, діючи з особливою зухвалістю, з нікчемного та надуманого приводу, підійшов до автомобіля марки «Mersedes Benz», модель 1324 Д, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відкрив водійські двері та безпричинно умисно наніс не менше двох ударів у голову й тулуб ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді саден у правій поперековій ділянці.

Продовжуючи свої протиправні хуліганські дії ОСОБА_7 , узявши із власного автомобіля домкрат і підійшовши до автомобіля марки «Mersedes Benz», модель 1324 Д, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, утримуючи домкрат у руках, наніс ним декілька ударів по правому дзеркалу заднього виду і водійських дверцятах указаного автомобіля, внаслідок чого розбив скло у них, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4350 грн.

Захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, внаслідок його суворості.

На переконання апелянта, судом першої інстанції безпідставно не враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин. Зокрема, активне сприяння розкриттю кримінального покарання, оскільки обвинувачений в ході досудового розслідування надав визнавальні показання, добровільно видав знаряддя злочину та дотримувався належної процесуальної поведінки протягом усього досудового розслідування. Також на думку сторони захисту місцевий суд безпідставно не визнав пом`якшуючу покарання обставину - добровільне відшкодування завданих збитків, адже обвинувачений в повному обсязі відшкодував потерпілому ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду.

З урахуванням наведено, апелянт вважає, що хоча суд першої інстанції і застосував до обвинуваченого найм?якше з альтернативних покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.296 КК України, у вигляді штрафу, однак необґрунтовано визначив його розмір наближений до максимального, що є надмірним і не співмірним покарання щодо особи обвинуваченого та вчиненого останнім кримінального покарання.

У свою чергу, захисник в апеляційній скарзі висловлює заперечення щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні його клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.46 КК України від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим.

Апелянт вказує, що місцевий суд дійшов хибних висновків про не можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст.46 КК України, оскільки останній завдав своїми дії шкоди не лише потерпілому ОСОБА_9 , а й іншим особам, а саме водієві ОСОБА_10 та працівникам АЗС. Вказані посилання захисник вважає такими, що ґрунтується виключно на припущеннях та не підтвердженні дослідженими матеріалами кримінального провадження доказами. Також сторона захисту вказує, що посилання суду на постанову ВСУ № 640/20302/18 від 24.01.2023 за вищевказаних обставин є нерелевантною, оскільки у вказаному рішенні були встановлено достовірне коло потерпілих, що не було зроблено у даному кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, захисник просить скасувати ухвалу та вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 15 березня 2024 року. Кримінальне провадження за обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, закрити у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення на підставі ст.46 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили вирок та ухвалу суду скасувати і звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, прокурора, який апеляційну скаргу сторони захисту заперечував і просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості першого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині неврахування ряду обставин, які пом`якшують покарання, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо цього є обґрунтованими.

Відповідно до приписів ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, яке належать до категорії кримінальних проступків, усі обставини кримінального провадження та дані про особу винного.

Суд першої інстанції обставиною, яка обтяжує покарання, визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

У свою чергу, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відніс щире каяття обвинуваченого.

Проте, як вбачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 у відповідності до ст.66 КК України, відніс також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, однак суд першої інстанції вказану пом`якшуючу обставину до уваги не взяв, при цьому не вказавши в обвинувальному вироку причин її неврахування.

Відповідно до матеріалів справи, як правильно зазначає захисник в поданій апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_7 в ході досудового розслідування надав визнавальні показання, добровільно видав знаряддя злочину та дотримувався належної процесуальної поведінки протягом усього досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне віднести до обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Крім зазначеного, апеляційний суд зазначає, що добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди може враховуватися судом при призначенні покарання як обставина, що його пом`якшує відповідно до положень ст.66 КК України.

Як вбачається з заяв потерпілого ОСОБА_11 від 23 та 28 червня 2023 року (а.к.п.126-127), обвинувачений ОСОБА_7 повністю відшкодував завдані потерпілому моральні та матеріальні збитки, заподіянні кримінальним правопорушення, будь-яких претензій до обвинуваченого потерпілий не має.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне доповнити мотивувальну частину вироку обставинами, які пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку.

У свою чергу, враховуючи усі вищенаведені обставини у їх сукупності, особу винного, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та конкретних обставини його вчинення, а саме хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, місцевим судом обґрунтовано призначено ОСОБА_7 найм?якше з альтернативних покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.296 КК України, у вигляді штрафу.

Наявність ще двох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, не може бути винятковою підставою для зменшення призначеного ОСОБА_7 найм`якшого за видом покарання у виді штрафу до його мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.1 ст.296 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання, на думку апеляційного суду, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим.

З урахуванням вказаного вище, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для пом`якшення покарання призначеного обвинуваченому немає, а тому оскаржуваний вирок слід залишити без змін.

Що стосується апеляційних вимог про скасування ухвали суду, якою в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.46 КК України від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим відмовлено, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на такі обставини.

Статтею 46 КК передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

У свою чергу, потерпілий від злочину, що важливо для застосування ст. 46 КК України, це факультативна ознака об`єкту злочину.

Так як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.296 КК як хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилася в пошкодженні майна, тривалому порушенні громадського порядку.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Таким чином, основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, додатковим факультативним об`єктом, серед іншого, здоров`я і власність потерпілої особи.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 поводився агресивно у громадському місці в присутності інших осіб, зокрема, у присутності свідка ОСОБА_10 та працівників автозаправки, яким діями обвинуваченого було порушено нормальний ритм роботи та відпочинку.

З огляду на обставини справи, ОСОБА_7 своїми діями завдав моральної шкоди особам, які перебували у громадському місці та звичайний ритм життя яких було порушено, що вказує на те, що у цьому кримінальному провадженні не було досягнуто примирення з усіма потерпілими у кримінально-правовому розумінні, а тому, на переконання апеляційного суду, підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим відсутні.

Також апеляційний суд звертає увагу, що примирення як одна з умов звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК це кінцевий результат усіх попередніх примирних процедур та домовленостей між винним та потерпілим, який полягає, з одного боку, у добровільному волевиявленні потерпілого, яке проявляється у його проханні (клопотанні) про звільнення винного від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК або у відсутності заперечень щодо такого звільнення, а з іншого у відсутності заперечень щодо такого звільнення з боку самого підозрюваного, обвинуваченого. Факт примирення повинен бути підтверджений потерпілим у суді. Якщо цей факт підтверджений не був, то звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК не допускається (постанова Верховного Суду № 715/2106/20 від 05.10.2021).

Як вбачається із заяв потерпілого ОСОБА_9 обвинуваченим дійсно відшкодовано першому моральну та майнову шкоду, однак потерпілий безпосередньо не підтвердив факт примирення з обвинуваченим.

При цьому, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі і надані під час розгляду провадження щодо незаконності відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.46 КК України від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим, колегія суддів вважає голослівними і такими, що не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, а також такими, що є власним тлумаченням законодавства, зокрема, постанови Верховного Суду, у справі № 640/20302/18 від 24.01.2023, та встановлених обставин провадження, тому до уваги не приймає, оскільки вони фактично були враховані судом першої інстанції, і відповідно не спростовують висновків місцевого суду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.46 КК України від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Доповнивши мотивувальну частину вироку наявністю обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді