ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/5099/23

Провадження № 11-кп/4820/371/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

представника

цивільного відповідача

ПАТ НАСК «ОРАНТА» ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 та представника Хмельницької ОД ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» ОСОБА_12 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2024 року у кримінальному провадженні №0000465, внесеномудо ЄРДР 01 вересня 2023 року стосовно,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця р/п Ілліча Чкаловського району Кокчетавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.4 КК України і засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років;

Цивільний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь:

- ОСОБА_6 760 600 грн. моральної шкоди та 5680 грн. витрат на правничу допомогу.

- ОСОБА_27 760 600 грн. моральної шкоди та 5680 грн. витрат на правничу допомогу.

- ОСОБА_14 299 571,63 грн. моральної шкоди та 5680 грн. витрат на правничу допомогу.

- ОСОБА_7 721 200 грн. моральної шкоди та 5680 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь:

- ОСОБА_6 . 241 200 гривень на відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника та 39 400 гривень на відшкодування моральної шкоди.

- ОСОБА_13 39 400 гривень на відшкодування моральної шкоди.

- ОСОБА_14 8567,48 гривень витрат на лікування, 428,37 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та 78 679,06 гривень майнової шкоди.

- ОСОБА_7 241 200 гривень на відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника та 78 800 гривень на відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду 01.09.2023 близько 21:00 години між м. Шепетівка та с. Кам`янка, Шепетівського району, Хмельницької області, на ділянці автодороги «Н-25», яка відноситься до інших автомобільних доріг, на якій максимально допустима швидкість руху становить 90 км/год., ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю в крові 1,18 проміле), що знижувало його увагу та швидкість реакції, керуючи автомобілем марки «Citroen C-Crosser» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух зі швидкістю приблизно 120 км/год., в напрямку м. Славута, чим грубо порушив вимоги пункту 2.9(а), 12.6(ґ) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі Правил).

Під час руху на 248 км+544 м автодороги H-25 «Городище - Рівне- Старокостянтинів», в темну пору доби на ділянці автодороги з заокругленням праворуч ОСОБА_9 , грубо порушив вимоги 2.3.(б), 12.1 Правил, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та не врахував дорожні умовами, а саме: темну пору доби, наявність зустрічного транспортного засобу, ширину проїзної частини, стан та габарити керованого ним транспортного засобу, заокруглення дороги праворуч, внаслідок чого не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1. (перетинати яку заборонено) з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху де допустив, блокуюче зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з передньою частиною зустрічного автомобіля «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 . Після цього, з автомобілем «ВАЗ 21099» зіткнувся автомобіль марки «Ford Escape» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_15 , який рухався позаду автомобіля «ВАЗ 21099» в попутному напрямку.

Внаслідок вчинення ОСОБА_9 даної дорожньо-транспортної пригоди:

пасажирка автомобіля марки «ВАЗ 21099» ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми голови, шиї, грудної клітки, живота та лівого стегна з множинними саднами на поверхні обличчя, розривом з`єднання між черепом та першим шийним хребцем зі здавленням довгастого мозку, з множинними переломами ребер обох половин грудної клітки, переломом грудини, з крововиливом в біляниркову клітковину лівої нирки, з розривом правої долі печінки та внутрішньочеревною кровотечею, з відкритим переломом діафіза лівої стегнової кістки та раною на поверхні лівого стегна, садном на поверхні лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті, що настала на місці події, внаслідок поєднаної травми голови, шиї, грудної клітки, живота та лівого стегна, яка супроводжувалась травматичним шоком;

пасажир автомобіля «ВАЗ 21099» ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми голови, грудної клітки, живота, таза та правої нижньої кінцівки з множинними відкритими переломами кісток лицевого черепа, переломом кісток основи черепа, крововиливом під м`яку оболонку обох півкуль мозочка, ранами на поверхнях обличчя; з множинними переломами ребер обох половин грудної клітки, розривами серця та обох легенів, розривом печінки, розривом міжлобкового з`єднання таза, закритим переломом діафіза правої стегнової кістки та відкритими переломами діафізів обох кісток правої гомілки з раною на її поверхні. Дані тілесні ушкодження в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті, що настала на місці події від поєднаної травми голови, грудної клітки, живота, таза, яка супроводжувалась шоком та гострою крововтратою;

водій автомобіля марки «ВАЗ 21099» ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломом акроміального відростка правої лопатки, переломів 9-го та 10-го ребер справа та правобічним гемотораксом; закритої травм живота із розривом печінки та внутрішньочеревною кровотечею (біля 500 мл). Дані тілесні ушкодження в сукупності належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитись смертю.

пасажир автомобіля «Citroen C-Crosser» ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: а) закритого підвертлюгового перелому правого стегна, закритого перелому середньої третини діафіза ліктьової кістки правого передпліччя, які в своїй сукупності мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як такі, що спричиняють тривалий розлад здоров`я - понад 21 день; б) саден м`яких тканин обличчя, які належать до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Своїми діями ОСОБА_9 порушив вимоги пунктів 2.3.(б), 2.9(а), 12.1, 12.6 (ґ) та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. Правил, які передбачають, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі. Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Поза населеними пунктами на інших автомобільних дорогах транспортним засобам, що не належать до транспортних засобів, перелічених в п.п. а,б,в,г, дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год. Забороняється перетинати дорожню розмітку 1.1. (вузька суцільна лінія), яка позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка).

Порушення водієм ОСОБА_9 п.п. 2.9(а), 12.1, 12.6 (ґ) Правил, що полягало у керуванні ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та з перевищенням встановленої та безпечної швидкості для руху, знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинили загибель потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , заподіяло потерпілому ОСОБА_14 тяжке тілесне ушкодження та спричинило потерпілому ОСОБА_18 . середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286-1 КК ч. 4 України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок Шепетівськоо міськрайонного суду Хмельницької області від 27.02.2024 року змінити, пом`якшивши покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

Свої вимоги аргументує тим, що вирок суду є занадто суворим.

Вважає помилковим посилання суду у вироку на п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р, за якою особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії слід призначати більш суворе покарання. Зауважує, що вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння входить до правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 286-1 ч.4 КК України, за якою його визнаного винним судом. Тому така обставини, не може бути визнана судом обтяжуючою згідно положень ст. 67 КК України.

Апелянт вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 з перших годин після події, перебуваючи в лікарні активно співпрацював зі слідством приймаючи участь у слідчих діях, розповідав про обставини події, іншим чином допомагав слідству, тобто з самого початку зайняв позицію співпраці, якою дотримувався весь час. Однак, визнання обвинуваченим вини та сприяння слідству було розцінено судом як намагання пом`якшити собі покарання.

Захисник наголошує і на відсутності мотивації суду щодо позиції обвинувачення з приводу призначення покарання ОСОБА_9 , оскільки не в повній мірі враховані пом`якшуючі покарання обставини, а саме: позитивну характеристику за місцем роботи, що відображає його життя в соціумі, визнання в повному обсязі абсолютно всіх претензій, як майнового так і морального характеру, щире вибачення перед потерпілими, стан здоров`я, те, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин винив з необережності, виховав належним чином сина, який з початку збройної агресії російської федерації захищає Україну по теперішній час.

Крім того, не відповідає дійсності обставина зазначена у вироку про те, що зі сторони обвинуваченого та його родичів не було намагань часткового відшкодування збитків, оскільки потерпілій ОСОБА_19 на карту було перераховано 10 тисяч гривень, що підтверджується відповідною квитанцією, яка додається. Більше того, інші потерпілі відмовилися від будь-якої допомоги та повідомили, що вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди будуть заявлені ними у позовному порядку в суді.

В апеляційній скарзі представник Хмельницької ОД ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» ОСОБА_12 просить вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2024 року скасувати частково з ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_14 в частині стягнення майнової шкоди за пошкоджений транспортний засіб. В решті задоволених вимог оскаржуваний вирок залишити без змін.

Апелянт вказав, що висновки суду першої інстанції є частково помилковими, оцінка доказів є передчасною, обставини, які невстановлені, суд визнав встановленими та застосував законодавство, яке не підлягало застосуванню у правовідносинах, що склались.

Зазначає, що у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника до заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Для встановлення страховиком факту перебування на утриманні необхідно надати довідку з Пенсійного фонду України про призначення пенсії по втраті годувальника або у разі її відсутності довідку про доходи потерпілого за останні 12 місяців, що передували даті смерті.

Вказує, що позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 безпідставно стверджують, що перебували на утриманні своїх загиблих повнолітніх дітей, однак не навели жодних достовірних доказів на підтвердження того, що діти надавали їм допомогу та доказів про розмір цієї допомоги. Також до позову не долучено доказів того, що ця допомога була основним і постійним джерелом засобів до існування позивачів.

Посилається на те, що позивачі не зверталися за призначенням пенсії по втраті годувальника до відповідних органів. З таких підстав вважає, що позивачем не доведено потребу в матеріальній допомозі, факт перебування на утриманні повнолітньою дитиною та надання нею такої допомоги, що була основним і постійним джерелом існування позивача й мала стабільний характер, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Зауважує, що сам факт пенсійного віку та непрацездатності позивача, не підтверджує обставини того, що вона перебувала на утриманні померлого. Для отримання виплат у зв`язку із смертю годувальника, позивачу необхідно надати до страховика наступні документи: оригінал довідки про стан сім`ї за життя загиблого, оригінал довідки про доходи загиблого за дванадцять місяців до ДТП, довідку про призначення утриманцю пенсій у зв`язку із втратою годувальника, чого позивачами зроблено не було.

Не погоджується апелянт із оскаржуваним рішенням в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_14 до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про стягнення майнової шкоди за пошкоджений транспортний засіб.

Вважає, що висновок експерта №3045-3048/23-26 від 14.12.2023 року складений ОСОБА_20 , який покладений в основу визначення вартості пошкодженого автомобіля «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_2 , є неналежним доказом, оскільки він не відповідає вимогам закону, а саме не містить відомостей, що він підготовлено для подання до суду, та не зазначено, що оцінювач обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відсутнє жодне процесуальне рішення суду про залучення цього експерта, про призначення такого різновиду експертизи, та доручення йому проведення експертного дослідження.

Вказує, що для заміни та ремонту визначено більшу кількість деталей аніж зазначено в акті огляду ТЗ, невірно визначено коефіцієнт фізичного зносу, експертом автомобіль не оглядався, а використано акт огляду транспортного засобу складений позивачем. ПАТ «НАСК «Оранта» не було запрошено для проведення експертного дослідження, що є порушенням Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу. Вважає, що чорно-білі копії фотознімків не забезпечують належного рівня деталізації, фотознімки виконані без дотримання правил судової фотографії, а саме відсутня масштабна лінійка, що в свою чергу унеможливлює об`єктивно оцінити ступінь ушкоджень конкретних кузовних складових і як наслідок визначити вид ремонтних дій, які необхідно застосувати. В матеріалах справи відсутні об`єктивні вихідні дані пошкоджених деталей автомобіля, розмірів та характеру ушкоджень від ДТП (з врахуванням яких можливо однозначно визначити конкретні ремонтно-технологічні операції з відновлення автомобіля в цілому та його складових).

Вказує, що на момент подання апеляційної скарги пошкоджений автомобіль ВАЗ 21099, р.н. НОМЕР_2 не надано позивачем чи власником транспортного засобу для огляду страховиком, що унеможливило складення страхового акту, розрахунку в результаті страхового відшкодування для потерпілого та виплати страхового відшкодування.

Зауважує, що позивачем ОСОБА_14 не дотримано норм ст.35.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не подано заяву про страхове відшкодування, та не було надано документи, які б підтверджували право на отримання виплати, передбаченої ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В своїх запереченнях на апеляційні скарги представник потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 - ОСОБА_8 просить апеляційні скарги ПАТ НАСК «Оранта» та захисника обвинуваченого ОСОБА_21 - ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок суду без зміни. Зазначає, що призначаючи міру покарання обвинуваченому суд врахував всі обставини справи, зокрема обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та висловлювання прохання пробачити його. Вважає, що суд прийняв обґрунтоване та законне рішення щодо призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років і 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років у межах санкції ст. 286-1 ч.4 КК України яка передбачає покарання за вчинений обвинуваченим злочин. Вважає, що підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому апеляційна скарга захисту не містить. Доводи апеляційної скарги ПАТ НАСК «Оранта» в частині безпідставного задоволення позовних вимог потерпілих щодо стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та в частині стягнення майнової шкоди за пошкоджений транспортний засіб вважає надуманими. Вирок в цій частині також вважає законним та обгрунованим, оскільки у відповідності до ст.1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. А враховуючи те, що внаслідок ДТП автомобіль «ВАЗ 21099» р.н. НОМЕР_2 фізично знищений, позивачу - ОСОБА_14 за рахунок страхової виплати підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 підтримали доводи своєї апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні.

Представник цивільного відповідача ПАТ НАСК «Оранта» підтримав апеляційні вимоги щодо стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та майнової шкоди за пошкоджений транспортний засіб.

Прокурор, представник потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували проти апеляційних скарг захисту та ПАТ НАСК «Оранта», вважали вирок суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились. На адресу апеляційного суду надіслали клопотання про неможливість прибуття в судове засідання, просили проводити розгляд даного кримінального провадження у їх відсутність, заперечили проти апеляційних вимог захисту та ПАТ НАСК «Оранта».

Вислухавши доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_21 - ОСОБА_10 та цивільного відповідача ПАТ НАСК «Оранта»не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду, якими він керувався при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ст.286-1 ч.4 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель кількох осіб, в апеляційних скаргах не оспорюється, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Колегія суддів вважає, що за наслідками судового розгляду судом було постановлено законне, обґрунтоване та мотивоване судове рішення з додержанням вимог ст. 370 КПК України, норм матеріального та процесуального права, постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у відповідності до ст. 94 КПК України з наведенням відповідних мотивів.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисника про пом`якшення покарання, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню та виходить з наступного.

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченому ОСОБА_9 колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2) Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з рекомендацій, викладених в п.2,3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами сторони захисту про пом`якшення покарання колегія суддів також виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі у середніх межах санкції статті 286-1 ч.4 КК України, з додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у максимальній межі, суд дотримався вимог ст. 50,65 КК України та обґрунтовано врахував, що обвинувачений, зважаючи на положення ст. 12 КК України вчинив особливо тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту з необережності. Зважив суд на обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , у якості обставин, пом`якшуючих покарання згідно ст. 66 КК України суд врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого, у межах положень ст. 67 КК України, судом встановлено не було.

Апеляційні твердження захисту про те, що суд помилково визнав обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, в той час, як такі обставини є кваліфікуючими за диспозицією ст. 286 -1 КК України і входять до складу злочину, за яким ОСОБА_9 визнано винним, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не відповідають обставинам, викладеним в мотивувальній частині вироку.

Колегія суддів виходить з того, що при призначенні покарання, суд з додержанням положень ст. 50,65 КК України повною мірою зважив і на відомості, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 - відсутність судимостей, на обліку у лікарів нарколога, психіатра КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» Шепетівської міської ради Хмельницької області не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, є батьком ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є учасником бойових дій та 25.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний у Збройні Сили України. Колегія суддів вважає, що суд належним чином зважив і на відомості про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема результати комп`ютерної томографії, фіброезофагогастродуоденоскопії та біохімічні досліди, здобуті в липні та серпні 2011 року які фактично не діагностували певного захворювання, а потребували консультації фахівця-лікаря.

Колегія суддів також виходить з того, що в суді першої інстанції було встановлено, що родина ОСОБА_9 відшкодувала потерпілій ОСОБА_19 майнову шкоду в сумі 10 тисяч гривень, що підтверджується відповідною квитанцією. Іншим потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_13 майнова та моральна шкода обвинуваченим ОСОБА_9 не відшкодовувалася. Такі обставини не заперечувалися стороною захисту під час апеляційного перегляду кримінального провадження. Нових обставин, які б могли вплинути на вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , пов`язаних з відшкодуванням майнової та моральної шкоди потерпілим, апеляційна скарга захисту не містить, та колегією суддів під час апеляційного перегляду провадження таких нових обставин не встановлено.

Вирішуючи питання про покарання обвинуваченого, колегія суддів виходить з того, що дії обвинуваченого, які полягали у грубому порушенні правил дорожнього руху, є необережними, однак призвели до непоправних наслідків, що настали у виді загибелі двох молодих людей - подружжя та заподіяння тілесних ушкоджень ще двом потерпілим.

Отже, приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисту про пом`якшення покарання, колегія суддів вважає, що всі обставини, вказані в апеляційній скарзі захисту у якості пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого були ретельно вивчені судом та піддані аналізу при вирішенні питання про вид та міру покарання, яку слід призначити ОСОБА_9 .

Апеляційні вимоги захисту про доцільність застосування до обвинуваченого більш м`якого покарання, в тому числі і з застосуванням положень ст. 69 КК України колегія суддів вважає не обґрунтованими.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З аналізу положень зазначеної статті КК України вбачається, що її застосування є правом, а не обов`язком суду, і можливе у виключних випадках - за наявності кількох (як мінімум двох) обставин, що пом`якшують покарання та обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі № 712/4384/20, наявність двох та більше пом`якшуючих обставин не є безумовною підставою для застосування ст.69 КК сукупність таких обставин повинна істотно знизити тяжкість вчиненого злочину.

Отже, колегія суддів виходить з того, що для застосування судом положень ст.69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не знайдено підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , у тому числі застосування до нього положень ст. 69 КК України. Жодний із наведених в апеляційній скарзі стороною захисту доводів, як то щире вибачення перед потерпілими, наявність позитивної характеристики, вчинення злочину з необережності та те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався не можуть виправдати протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_9 , вчинені ним у стані алкогольного сп`яніння, який, достовірно знаючи про відповідні заборони, сів за кермо та піддав небезпеці як себе, так і інших осіб.

У підсумку колегія суддів вважає, щопокарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_9 в середніх межах санкції ст.286 - 1 ч.4 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців, з призначенням додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років, є необхідним і достатнім для як для виправлення обвинуваченого, так і для попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів, що відповідає основним засадам призначення покарання, визначених ст.ст.50, 65 КК України.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами цивільного відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» в частині вирішення цивільного позову потерпілих, колегія судів також вважає їх необґрунтованими та виходить з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення з страхової компанії на відшкодування шкоди в зв`язку з втратою годувальника в сумі 241 200 грн та моральної шкоди в сумі 39 400 грн, а з обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди, що не покривається страховою виплатою в сумі 760 600 грн. Потерпілий ОСОБА_13 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення з страхової компанії на відшкодування моральної шкоди в сумі 39 400 грн , а з обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди, що не покривається страховою виплатою в сумі 760 600 грн. Потерпіла ОСОБА_7 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення з страхової компанії на відшкодування шкоди в зв`язку з втратою годувальника в сумі 241 200 грн та моральної шкоди в сумі 78 800 грн, а з обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди, що не покривається страховою виплатою в сумі 721 200 грн. Потерпілий ОСОБА_14 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення з страхової компанії 8567,48 грн витрат на лікування, 428,37 грн моральної шкоди та 78 679,06 грн майнової шкоди, а з обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди, що не покривається страховою виплатою в сумі 299 571,63 грн.

Суми майнової та моральної шкоди обвинуваченим ОСОБА_9 та цивільним відповідачем ПАТ НАСК «ОРАНТА» цим потерпілим в добровільному порядку не відшкодовувалися.

Вирішуючи апеляційні вимоги цивільного відповідача за якими оспорює висновки суду про стягнення майнової шкоди у зв`язку із втратою годувальника та майнової шкоди за пошкоджений транспортний засіб на користь потерпілих, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та виходить з наступного.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Положення ст. 202 СК України не містить обставин та підстав, за яких особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на момент дорожньо-транспортної пригоди, 01.09.2023 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 була застрахована ПАТ НАС «Оранта» відповідно до полісу №214809837 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 26.05.2023 року, що діє по 26.05.2024 року.

Позивачка ОСОБА_6 була матір`ю загиблого сина ОСОБА_17 відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_17 . Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 04.09.2023 року ОСОБА_17 помер ІНФОРМАЦІЯ_7. На час загибелі сина позивачка була непрацездатною і отримувала пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №, серії НОМЕР_5 від 07.10.2011 року.

Згідно довідки про доходи Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області №440410, пенсіонерка ОСОБА_6 перебуває на обліку в Бердичівському об`єднаному управлінні ПФУ в Житомирській області і отримує пенсію за віком, сума якої за період з 01.08.2023 року по 31.08.2023 року складає 3357,20грн.

Відповідно до довідки №1723 від 06.09.2023 року, виданої головою Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_17 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , яка перебувала на його утриманні.

Позивачка ОСОБА_7 була матір`ю загиблої доньки ОСОБА_16 відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_23 ( ОСОБА_16 ) Із копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_6 від 18.08.2012 року вбачається, що ОСОБА_17 та ОСОБА_16 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.08.2012 року, що підтверджується актовим записом №3 від 18.08.2012 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 04.09.2023 року ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_7. На час загибелі доньки позивачка була непрацездатною і отримувала пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №, серії НОМЕР_8 від 02.09.2015 року. Згідно копії довідки про доходи, виданою ФОП ОСОБА_24 , ОСОБА_16 за період липень-серпень 2023 року отримала дохід в сумі 12857,14грн.

Згідно довідки про доходи Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області №771746, пенсіонерка ОСОБА_7 перебуває на обліку в Бердичівському об`єднаному управлінні ПФУ в Житомирській області і отримує пенсію за віком, сума якої за період з 01.08.2023 року по 31.08.2023 року складає 3357,20грн.

Відповідно до довідки №455 від 08.09.2023 року, виданої старостою Стрижівського Старосинявського округу Житомирського району Житомирської області, громадянка ОСОБА_16 дійсно проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Аналіз та зміст наведених документів дає колегії апеляційного суду підстави вважати, що позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як непрацездатні особи (пенсіонерки за віком) мали право на одержання утримання від своїх дітей ОСОБА_17 , ОСОБА_16 відповідно, на день їх смерті. Відтак мають право на отримання від страховика страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника згідно ст. 1187, 1200 ЦК України та ст. 6, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія апеляційного суду відкидає твердження цивільного відповідача стосовно того, що позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на момент загибелі ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , на їх утриманні не перебували, оскільки відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Колегія суддів вважає неспроможними апеляційні доводи цивільного відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» про обов`язковість попереднього звернення позивачів за призначенням пенсії по втраті годувальника до відповідних органів. не доведення потреби в матеріальній допомозі, факту перебування на утриманні повнолітньою дитиною та надання нею такої допомоги, що була основним і постійним джерелом існування позивача й мала стабільний характер, не надання страховику певних документів: оригіналу довідки про стан сім`ї за життя загиблого, оригіналу довідки про доходи загиблого за дванадцять місяців до ДТП, довідки про призначення утриманцю пенсій у зв`язку із втратою годувальника. Такі вимоги до позивачів у разі вирішення позовних вимог у судовому порядку, наведеними нормами закону не передбачені, всі документи на підтвердження позовних вимог, на які посилається цивільний відповідач містяться в матеріалах провадження, тому апеляційні доводи ПАТ НАСК «ОРАНТА» висновків суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення шкоди, завданої втратою годувальника не спростовують.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц, провадження № 61-33638св18; від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц, провадження № 61-20355св19; від 07 жовтня2020 року у справі № 742/637/19-ц, провадження № 61-320св20.

Аналізуючи апеляційні вимоги цивільного відповідача ПАТ НАСК «Оранта» щодо невідповідності вимогам закону висновку експерта №3045-3048/23-26 від 14.12.2023 року та такого доказу, колегія суддів з ними не погоджується та виходить з наступного.

У кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді апеляційного суду така експертиза була проведена (а.с. 204-234 т.1) та встановлено ринкову вартість автомобіля «ВАЗ 21009» р.н. НОМЕР_2 на момент ДТП 01.09.2023 року. Експертиза була проведена на підставі постанови старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_25 від 07.11.20023 року. Експертизу було доручено старшому судовому експерту 4 кваліфікаційного класу Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_26 , який має вищу автотехнічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитків, завданого власнику транспортного засобу», стаж експертної роботи з 1996 року, свідоцтво від 20.07.2023 року № 422-23/Д (свідоцтво видане кваліфікаційною палатою ЦЕКК міністерства Юстиції України, дійсне до 20.07.2026 року). Експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов?язків за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. Отже, з метою встановлення розміру майнової шкоди, завданої потерпілому пошкодженням автомобіля під час досудового розслідування була проведено судову авто товарознавчу експертизу, підстав для того щоб ставити під сумнів висновки цієї експертизи колегія суддів не вбачає.

З матеріалів провадження також вбачається, що огляд досліджувального автомобіля ВАЗ 21099, р.н. НОМЕР_2 , за попереднім погодженням проводився 24 листопада 2023 року в світлий час доби за адресою АДРЕСА_4 , на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання затриманого автотранспорту ГУНП в Хмельницькій області. При проведенні експертизи експерт користувався «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів».

Апеляційні твердження цивільного відповідача про неналежність висновку авто товарознавчої експертизи, як доказу по справі, у зв`язку з тим, що при проведенні експертизи не було запрошено представника цивільного відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у разі проведення експертизи за таких обставин під час досудового розслідування кримінального провадження, виклик заінтересованих осіб є правом експерта, а не його обов`язком.

Суд вважає, що чорно-білі фотознімки при проведенні експертизи не зашкодили експерту надати відповідну оцінку майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля. Колегія суддів також виходить з того, що у разі невідповідності досліджувальних матеріалів чи об`єкту, по яких відсутня можливість провести експертизу, експерт надає відповідне клопотання органу, який призначив експертизу про неможливість проведення експертизи. В даному кримінальному провадженні відсутні відомості щодо неможливості проведення експертом відповідного дослідження, а тому у колегії апеляційного суду немає підстав ставити під сумнів якість висновку експерта.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів не вбачає невідповідності вимогам закону висновку експерта №3045-3048/23-26 від 14.12.2023 року, даний доказ є належним та допустимим. Відтак суд першої інстанції обґрунтовано взяв його до уваги вирішуючи питання в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_14 до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про стягнення майнової шкоди за пошкоджений транспортний засіб, з чим і погоджується колегія апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги представника ПАТ НАСК «Оранта» про необгрунтованістт цивільного позову потерпілого ОСОБА_14 , через те, що він особисто не звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Колегія суддів виходить з положень статей 55, 124 Конституції України, за якими права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями ст. 127 ч. 2 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 ч.1 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Згідно ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Так, згідно зі статтею 36 пунктом 36.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

Як вбачається з матеріалів провадження, в ході судового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 за ст.286-1 ч.4 КК України, потерпілий ОСОБА_14 звернувся з відповідним позовом про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (т.1, а.п.104-124).Отже, відсутні підстави для відмови у задоволенні цивільного позову з огляду на сплив передбаченого ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку звернення особи із заявою до страховика про виплату страхового відшкодування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення, кримінальний закон застосований правильно, порушень вимог кримінального процесуального закону які б перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення не встановлено. Інших підстав для зміни або скасування вироку суду, передбачених ст. 409 КПК України апеляційні скарги не містять, та колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 та представника Хмельницької ОД ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2024 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що тримається під вартою протягом цього строку з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3