Справа № 561/1312/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

судді ? ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно),

його захисника ? адвоката ? ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Зарічне в режимі відеоконференції клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2024 року з Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону до Зарічненського районного суду Рівненської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2024 року за № 0000334.

Разом з обвинувальним актом надійшло вказане клопотання, у якому просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 діб без визначення застави.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 інкримінується дезертирство, тобто самовільне залишення 04 вересня 2024 року військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на обґрунтовану підозру, продовження існування ризиків переховуватись від суду, та продовжити кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 .

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 липня 2024 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 вересня 2024 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подано прокурором 16 вересня 2024 року, тобто у межах строку, визначеного ч. 1 ст. 199 КПК України, а саме не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно письмової розписки це клопотання ОСОБА_4 отримав 11 вересня 2024 року разом із своїм захисником.

Частиною 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, зокрема, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

В судовому засіданні встановлено, що заявлені стороною обвинувачення ризики існують та виправдовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою.

Продовжує існувати ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, яке йому загрожує. І хоча тяжкість покарання не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

З матеріалів клопотання беззаперечно вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 з вересня 2023 року по день обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою переховувався від слідства та суду, про своє місце перебування нікого не повідомляв, на виклики не з`являвся.

Реальним залишається також ризик продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_4 схильний до вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 03 листопада 2023 року, ОСОБА_15 від 04 листопада 2023 року, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 від 06 листопада 2023 року, висновком службового розслідування, іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурор, звертаючись з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та при розгляді клопотання довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, наявність достатніх даних вважати, що існують ризики переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, як і довів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів (особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава) не зможуть забезпечити запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не встановлено.

З урахуванням особи підозрюваного, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, його вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, сімейний та майновий стан, наявність ризиків, які не зменшилися, та виправдовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою, суд вважає за можливе продовжити строк тримання під вартою для ОСОБА_4 про який просить прокурор.

Доводи сторони захисту про необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу судом не приймаються, з огляду на положення ч. 8 ст. 176 КПК України за змістом якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні дезертирства, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема ст. 408 КК України (Дезертирство).

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 КК України, враховуючи з`ясовані судом підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України, суд не визначає розмір застави обвинуваченому ОСОБА_18 .

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 193-197, 199, 205, 315, 395 КПК України

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів без визначення застави.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 15 листопада 2024 року.

Копію ухвали невідкладно вручити учасникам судового провадження та надіслати ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвалу суду може бути оскаржено безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1