Провадження № 1-кс/344/5740/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до ОСОБА_5 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, в рамках кримінального провадження, внесеного 07 квітня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000243,-

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий у кримінальному провадженні - заступник начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області підполковник поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним клопотанням, в обґрунтування якого посилається на те, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове слідство кримінального провадження № 0000243 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Встановлено, що 07 квітня 2024 року близько 15 години 20 хвилин у світлу пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки Renault Espace, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась ділянкою автодороги між м. Калуш та с.Добровляни Калуського району Івано-Франківської області у напрямку с. Добровляни. Дана ділянка дороги для двох напрямків руху, пряма в плані, має по одній смузі для руху в кожному напрямку. В салоні свого автомобіля на задньому пасажирському сидінні водій ОСОБА_5 перевозила пасажирку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не була пристебнутою ременем безпеки.

У цей час попереду, в попутному з автомобілем Renault Espace напрямку, смугою руху до с. Добровляни, прямо рухався автомобіль марки Audi 80, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який в салоні свого автомобіля перевозив пасажирів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Водій автомобіля Renault Espace ОСОБА_5 при наближенні до автомобіля Audi 80, під керуванням ОСОБА_8 , перед початком обгону не переконалась в тому, що після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого вона обганяє, повернутись на займану смугу, розпочала маневр обгону автомобіля Audi 80 з частковим виїздом на зустрічну смугу руху. Під час обгону водій ОСОБА_5 проявила неуважність, не врахувала дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотрималась безпечного інтервалу, чим створила небезпеку для дорожнього руху, перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не завершивши маневр обгону, розпочала повертатись на свою смугу руху, здійснивши при цьому маневр повороту праворуч, унаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем Audi 80, під керуванням водія ОСОБА_8 . У результаті зіткнення водій ОСОБА_5 утратила керування над своїм автомобілем Renault Espace, виїхала за межі проїзної частини дороги ліворуч у кювет, де відбулось перекидання транспортного засобу.

При цьому, водій ОСОБА_5 порушила вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п.1.10., п. 2.3., б), в), д), п.10.1., п.12.1., п.13.1., 13.3., п. 14.2., г) .

У результаті порушення водієм ОСОБА_5 зазначених пунктів Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажирка її автомобіля ОСОБА_7 від отриманих травм загинула на місці події.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка та жителька АДРЕСА_2 , українка, громадянка України, одружена, інвалід ІІІ групи, раніше не судима, підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

31 липня 2024 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується протоколом огляду місця події, показаннями потерпілої та свідків, протоколами проведення слідчих експериментів, висновками судових експертиз та іншими доказати у кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 вчинила тяжкий злочин, який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених пунктах 1, 3, 4, частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи про можливість призначення їй покарання у виді позбавлення волі, у разі доведення її вини в суді;

-незаконно впливати на свідків, оскільки досудове розслідування триває і ОСОБА_5 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може чинити на них тиск, так як підозрюваній відомі їхні дані, а також вона з ними перебуває у товариських відносинах;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення від кримінальної відповідальності, зокрема, не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду чи покинути територію України.

Слідчий за погодженням з прокурором вважають, що застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти указаним ризикам та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної.

За таких слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 31 липня 2024 року, дану справу передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

У судовому засіданні прокурор підтримала вимоги клопотання на підставах, викладених у клопотанні, просила клопотання задовольнити, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим органом досудового розслідування ризикам та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Слідчий у судовому засіданні просив клопотання задовольнити.

Підозрювана у судовому засідання заперечувала проти задоволення вимог клопотання, вину не визнала, пояснила, що є особою з інвалідністю, не працює, живе сама, просила застосувати домашній арешт у нічний період доби.

Захисник у судовому засідання просив суд застосувати до підозрюваної домашній арешт в нічний період доби, оскільки цілодобовий домашній арешт є занадто тяжким для підозрюваної.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрювану, захисника, слідчий суддя виходить з наступного.

За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до частини першої та частини другої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною шостою статті 181 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Згідно частини першої-другої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У пункті 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» Європейський суд з прав людини вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

З матеріалів клопотання вбачається, що у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Можлива причетність ОСОБА_5 до інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події, показаннями потерпілої та свідків, протоколами проведення слідчих експериментів, висновками судових експертиз та іншими доказати у кримінальному провадженні.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, на стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного та неупередженого спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити вказане правопорушення.

Виходячи із приписів статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які не існують та які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, про існування вказаних ризиків свідчать наступні обставини.

Ризик переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та/або суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності цього ризику слідчий суддя враховує те, що підозрювана підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого злочину, остання може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Враховуючи ці обставини у сукупності з особою підозрюваної ОСОБА_5 та характером і тяжкістю злочину, у вчиненні якого вона підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

Крім того, слідчий суддя враховує те, що зі свідками підозрювана перебуває у товариських відносинах.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя вважає, що даний ризик передбачений пунктом 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слідчим та прокурором обґрунтований та наразі підтверджений, оскільки підозрювана має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом неявки на проведення слідчих дій або їх затягування через виїзд за межі Івано-Франківської області та/чи за межі України з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, таким чином затягувати хід досудового розслідування.

Щодо можливості застосування інших запобіжних заходів, окрім домашнього арешту, то слідчий суддя зазначає наступне.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваної на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваної, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Крім того, до органу досудового розслідування та суду не надходило заяв від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, і зобов`язуються, за необхідності, доставити її до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваної достатніх коштів для внесення застави, а також відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього.

Слідчий суддя враховує характеристику особи підозрюваної, те, що вона раніше несудима, має постійне місце проживання, зважає на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наведену стороною обвинувачення наявність ризиків, виходячи з чого, вважає, що застосування до підозрюваної цілодобового домашнього арешту здатне у повній мірі забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

У той же час обставини, що зазначені захисником підозрюваної, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваної, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрювану, і не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваної з огляду на конкретні обставини справи.

Отож відсутні достатні підстави слідчому судді для застосування підозрюваної іншого м`якішого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваної та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Відповідно до статті 7 Кримінального процесуального кодексу України, в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Усі інші пояснення учасників судового провадження, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка слідчим суддею не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

У судовому засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому до підозрюваної, враховуючи наведені у клопотанні ризики, репутацію підозрюваної, тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, те, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, з урахуванням вимог статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши підозрюваній цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 вересня 2024 року включно.

На переконання слідчого судді, перебування під цілодобовим домашнім арештом забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, даний запобіжний захід є співмірним і доцільним у даному кримінальному провадженні, реалізація цього запобіжного заходу не позбавляє підозрювану права під час перебування під цілодобовим домашнім арештом звернутися до слідчого чи прокурора про надання дозволу на залишення місця проживання.

Крім того, слідчий суддя вважає, що на підозрювану слід покласти обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 205, 309, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 вересня 2024 року включно.

Заборонити підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передбачені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України обов`язки, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду у кримінальному провадженні за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання або місця роботи;

3) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та на в`їзд в Україну.

Обов`язки, покладені на підозрювану, діють протягом строку дії ухвали.

Строк дії ухвали до 29 вересня 2024 року включно.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної, а контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 05 серпня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1