1Справа № 335/6368/24 1-кп/335/664/2024
ВИРОК
10 вересня 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 272 від 18.11.2019 ОСОБА_4 було призначено на посаду головного сержанта командира відділення НОМЕР_1 відділення автомобільного взводу 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №312 від 15.12.2021 солдата ОСОБА_6 було призначено на посаду водія 1 відділення автомобільного взводу 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, тобто солдат ОСОБА_6 перебував у прямому підпорядкуванню відповідно до ОСОБА_4 .
Згідно із ст.ст. 19, 24, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Згідно з ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Відповідно до п. 1 примітки до ст. 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368 5, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Таким чином, головний сержант ОСОБА_4 , обіймаючи посаду головного сержанта-командира відділення 1 відділення автомобільного взводу 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, є працівником правоохоронного органу, службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.
Дія Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України.
Відповідно до ст.ст. 125, 126 Статуту командир відділення в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання відділенням завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців відділення, їх військову дисципліну, морально-психологічний стан, охайний зовнішній вигляд, стройову та фізичну підготовку, правильне зберігання, експлуатацію і утримання в належному стані озброєння, техніки та іншого майна відділення.
Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.
Командир відділення зобов`язаний:
підтримувати бойову готовність особового складу, озброєння і техніку відділення;
знати тактику дій відділення в різних видах бою, вміло командувати особовим складом під час виконання завдань за призначенням;
досконало знати і вміло володіти всіма видами озброєння і техніки відділення;
постійно працювати над удосконаленням особистого рівня професійних знань, умінь та навичок за фахом;
знати, дотримуватися особисто та забезпечувати неухильне дотримання підлеглим особовим складом норм міжнародного гуманітарного права;
знати керівні документи з бойової підготовки, надавати пропозиції головному сержантові взводу щодо планування, організації, проведення заходів із бойової підготовки та заходів з удосконалення рівня індивідуальної підготовки військовослужбовців відділення;
навчати і виховувати особовий склад відділення, безпосередньо проводити заняття з бойової підготовки, тренування, спрямовані на підвищення рівня індивідуальної підготовки військовослужбовців та рівня їх фізичної підготовленості;
доповідати головному сержантові взводу стосовно проблемних питань проходження військової служби особовим складом відділення, надавати заявки головному сержантові взводу щодо всебічного забезпечення військовослужбовців відділення;
забезпечувати додержання особовим складом відділення військової дисципліни, виконання правил носіння військової форми одягу, доповідати головному сержантові взводу про застосовані ним заохочення і накладені на військовослужбовців відділення стягнення;
забезпечувати виконання розпорядку дня особовим складом підрозділу, вживати заходів для запобігання вчиненню правопорушень військовослужбовцями відділення;
негайно доповідати командирові взводу та головному сержантові взводу про надзвичайні події у відділенні, факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;
постійно працювати над удосконаленням особистого стилю роботи, бути взірцем для особового складу відділення щодо виконання службових обов`язків;
знати військове звання, прізвище, ім`я та по батькові військовослужбовців відділення, їх дату народження, віросповідання, особисто-ділові та морально-психологічні якості, захоплення, рід занять до військової служби, родинний стан, успіхи і недоліки у службі;
піклуватися про підлеглих, ставитися до них із повагою, не принижувати їх честі та гідності, знати потреби військовослужбовців, порушувати перед командиром взводу та головним сержантом взводу питання про задоволення цих потреб;
організовувати здійснення заходів із зміцнення здоров`я особового складу відділення, їх фізичної тренованості та загартованості, своєчасно доповідати головному сержантові взводу про захворювання військовослужбовців;
підтримувати на належному рівні морально-психологічний стан військовослужбовців відділення, сприяти формуванню в особового складу почуття взаємоповаги і взаємодовіри, відповідальності за успішні дії підрозділу;
виховувати поважне ставлення особового складу відділення до військової служби та свого військового фаху, розвивати в них патріотичні почуття та моральну готовність до захисту держави;
проводити індивідуально-виховну роботу з військовослужбовцями відділення;
забезпечувати правильне зберігання і експлуатацію озброєння, техніки та іншого майна відділення, стежити за їх наявністю та утриманням в належному стані, за правильним припасуванням військовослужбовцями спорядження і екіпірування та його обслуговуванням, щодня проводити їх огляд, перевірку наявності та справності, виховувати в особового складу дбайливе ставлення до них;
проводити підготовку особового складу, озброєння, техніки та іншого майна відділення до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням;
контролювати наявність озброєння і техніки протягом занять (навчань), виконання завдань за призначенням, доповідати командирові взводу та головному сержантові взводу щодо втрат серед особового складу, втрат та пошкодження озброєння і техніки, потреби в їх евакуації та поповненні (відновленні);
перевіряти наявність особового складу та наявність, стан і комплектність озброєння, техніки, боєприпасів, навчально-тренувальних, імітаційних та бойових засобів, іншого майна після закінчення занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, проводити технічне обслуговування озброєння і техніки, чищення зброї і шанцевого інструменту, організовувати поповнення боєприпасів та інших матеріально-технічних засобів;
здійснювати збір та надання головному сержантові взводу інформації про досвід, отриманий особовим складом під час виконання завдань за призначенням, використовувати його з метою підвищення ефективності виконання покладених на відділення завдань, збереження життя і здоров`я особового складу;
забезпечувати дотримання військовослужбовцями відділення правил безпеки під час користування зброєю і технікою, її обслуговування, заходів з безпеки на заняттях (стрільбах, навчаннях), під час ремонтних та господарських робіт, перевіряти, щоб після занять (стрільб, навчань) у підлеглих не залишалося боєприпасів, гранат, запалів, вибухових речовин;
надавати головному сержантові взводу пропозиції щодо призначення військовослужбовців відділення для несення служби в добовому наряді, своєчасно відправляти визначений особовий склад для підготовки до несення служби в добовому наряді;
підтримувати внутрішній порядок у відділенні, утримувати в чистоті та порядку приміщення і територію, закріплені за ним;
надавати головному сержантові взводу пропозиції щодо планування підготовки (навчання) та призначення на посади військовослужбовців відділення;
постійно знати наявність особового складу відділення, місце його перебування та чим він займається.
Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є військові посадові особи Збройних Сил України, яким забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах, та які в установленому законом порядку притягаються до кримінальної відповідальності.
Крім цього, на займаній посаді головний сержант ОСОБА_4 повинен дотримуватись вимог Закону України «Про протидію корупції» та інших нормативно-правових актів, що регламентують забезпечення протидії корупції; організовувати роботу серед підпорядкованого особового складу щодо розв2язання положень антикорупційного законодавства; проводити заходи щодо попередження корупційних правопорушень серед підпорядкованого особового складу.
Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів та законодавства, головний сержант ОСОБА_4 усупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корупційний злочин, переслідуючи та реалізовуючи єдиним умислом, за наступних обставин.
В середині жовтня 2002, більш точну дату встановити не виявилось за можливе, приблизно о 14 год, перебуваючи за місцем тимчасової дислокації НОМЕР_3 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, розуміючи протиправність своїх дій, використовуючи надане йому службове становище та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди для себе, виказав солдату ОСОБА_6 , який проходив військову службу на посаді стрільця 1 відділення автомобільного взводу 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та перебував у прямому підпорядкуванні, прохання про надання йому неправомірної вигоди для себе, за вирішення питання, щодо надання відпустки в конкретно визначений період та не ініціювання питання щодо проведення відносно ОСОБА_6 службового розслідування за фактом порушення військової дисципліни, тобто за вчинення дій, які безпосередньо входили до його повноважень.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України проханні надати службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчиненням такою службовою особою в інтересах того надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладанні угоди були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просив затвердити вказану угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину беззастережно визнав повністю, просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену в ній міру покарання. Також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.
Захисник обвинуваченого також підтримав угоду та просив її затвердити.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне порозуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може зініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким.
Укладена угода за своїм змістом відповідає вимогам ст. 472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст. ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, і укладена сторонами угода є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому на переконання суду кваліфікація діянь обвинуваченого за ч. 1 ст. 368 КК України визначена правильно та суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України, а саме прохання надати службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчиненням такою службовою особою в інтересах того надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.
При укладені угоди враховано обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України: щире каяття, активне сприяння у розкриттю злочину, а також те, що ОСОБА_4 приймає участь у відсічі збройної агресії російської федерації на території України.
Обтяжуючих покарання обставини, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Також враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений.
Суд вважає, що обставини, які пом`якшують покарання винного, дані про особу ОСОБА_4 , характер злочину та інші обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.
Згідно зі ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.
Отже, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання. яка визначена із врахуванням загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження зважаючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Кримінальним правопорушенням шкоду майнового характеру не завдано, під час досудового розслідування цивільний позов не заявлявся.
Викривачі у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про речові докази вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження а саме, арешт накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2024 на майно скасувати.
Відповідно до ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 , підлягають стягненню у дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта (висновок №СЕ-19/108-24/4675-ТВ від 13.03.2024) у розмірі 757 гривень 28 копійок.
Керуючись ст.ст. 374376, 473475, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд
Затвердити угоду від 30 травня 2024 р. про визнання винуватості, укладену між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання за даною статтею у виді штрафу розміром 2000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) із позбавленням права обіймати посади пов`язані з використанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій в підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 (один) рік.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирався.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
мобільний телефон марки Samsung моделі Galaxy Note20 Ultra 5G; електролобзик «Дніпро-М», моделі JS-80LХ; болгарку «Дніпро М» GL240; кутову шліфувальну машину «Дніпро-М», GL-125S; дриль ударний «Дніпро-М», HD-120; рубанок електричний «Дніпро-М», PL-82; шуруповерт «Дніпро-М», SD-120HQ; автомагнітолу CML-PLAY 8702; захисну плитоноску (засоби індивідуального захисту) для військовослужбовців, ASDAG Tactical, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, а після проведення всіх необхідних слідчих дій та експертних досліджень, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ТУ ДБР у м. Мелітополі які були добровільно видані ОСОБА_4 повернути власникам за належністю.
Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2024 р. на мобільний телефон марки Samsung моделі Galaxy Note20 Ultra 5G; електролобзик «Дніпро-М», моделі JS-80LХ; болгарку «Дніпро М» GL240; кутову шліфувальну машину «Дніпро-М», GL-125S; дриль ударний «Дніпро-М», HD-120; рубанок електричний «Дніпро-М», PL-82; шуруповерт «Дніпро-М», SD-120HQ; автомагнітолу CML-PLAY 8702; захисну плитоноску (засоби індивідуального захисту) для військовослужбовців, ASDAG Tactical скасувати.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесенні процесуальні витрати на залучення експерта в дохід держави в сумі 757 гривень 28 копійок.
Вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1