Справа № 930/2493/23
№1-кс/930/449/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2024 року

Слідчий суддя Немирівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові клопотання заступника начальника СВ ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000052 від 09.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України про накладення арешту на майно та передачу майна в управління для реалізації Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами одержаними від корупційних та інших злочинів,-

В С Т А Н О В И В :

До Немирівського районного суду звернувся з клопотанням заступник начальника СВ ВП № 5 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000052 від 09.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, про накладення арешту на майно та передачу майна в управління для реалізації Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами одержаними від корупційних та інших злочинів, мотивуючи його тим, що Немирівською окружною прокуратурою в межах виконання повноважень Закону України «Про прокуратуру» щодо захисту інтересів держави в сфері використання земель сільськогосподарсь кого призначення, виявлено факт самовільного використання земельної ділянки на якій розташована пам`ятка археології, кадастровий номер :02:001:0654, на території Немирівської ОТГ, Вінницького району, Вінницької області.

Відомості про даний факт внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 09.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

В подальшому в рамках досудового розслідування встановлено, що на земельній ділянці із кадастровим номером :02:001:0654 площею 83,7796 га, сільськогосподарського призначення, знаходяться пам`ятки археології місцевого значення «Поселення трипільської культури» та наявний посів рослини кукурудзи.

У зв`язку з чим 04.07.2023 проведено огляд місця події, в ході даного огляду установлено, що на даній земельні ділянці наявний посів кукурудзи з точним висівом та рівними рядками двома окремими масивами, один з яких площею 16,81 га, інший площею 22,24 га.

Проте у ході досудового розслідування встановити особу яка здійснила самовільне зайняття земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:0654 площею 83,7796 га, сільськогосподарського призначення, на якій знаходяться пам`ятки археології місцевого значення «Поселення трипільської культури» не встановлено.

Після чого, 20.08.2024 проведено повторний огляд місця події, в ході якого установлено, що на даній земельні ділянці наявний посів рослин соняшника точним висівом та рівними рядками двома окремими масивами, один з яких площею 16,81 га, інший площею 22,24 га. Водночас встановлено, що на момент огляду посіви не є хаотичними, наявні сліди обробітку, забур`янення відсутнє, рослини у середньому мають висоту близько 150-180 см. діаметр шапки соняшника близько 20 см.

У свою чергу посіви рослини соняшника на земельній ділянці із кадастровим номером :02:001:0654 загальною площею 39,05 га, постановою слідчого від 20.08.2024 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Так, посіви рослин соняшника загальною площею 39,05 га, який вирощується на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0654 є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000052 від 09.06.2023 про, що винесено відповідну постанову.

Окрім цього, вищезазначені посіви рослин соняшника підпадають під ознаки майна, що підлягає спеціальній конфіскації, оскільки підпадають під ознаки зазначені в п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України, а саме: одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.

Так, в ході проведення досудового розслідування установлено, що власник посівів кукурудзи - відсутній, відповідно до інформації зазначеної на сайті Державного земельного кадастру, земельна ділянка кадастровим номером :02:001:0654 площею 83,7796 га, перебуває у державній власності, цільове призначення якої - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) сільськогосподарське використання.

Згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Тому є підстави вважати що при не накладенні арешту на посіви рослин соняшника площею 39,05 га, який вирощується на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0654 існують цілком обґрунтовані ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження зазначеного майна.

Таким чином, для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, а також з метою забезпечення збереження економічної вартості арештованого майна та об`єктивну необхідність виключити прямий або опосередкований вплив та посягання на нього, запобігти можливості знищення, відчуження майна слідчий звернувся до суду з даним клопотанням.

В судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився. При матеріалах клопотання наявна письмова заява про розгляд клопотання у його відсутність. Клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього документи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, а також спеціальної конфіскації. Окрім того в органу досудового розслідування є підстави вважати, що зазначені посіви рослин соняшника є результатом незаконної діяльності.

Згідно з правовою позицією, висловленою у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, арешт відповідного майна, поза сумнівом, застосовується як проміжний захід, що має забезпечувати, у разі потреби, подальшу конфіскацію цього майна, яке вважається органом досудового розслідування ймовірним результатом незаконної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України регламентовано, що зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок).

Так, забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна врегульовано у п. 27 вказаного Порядку, де зазначено, що схоронність такого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

При цьому за п. 28 Порядку речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у КПК, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА), для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон), АРМА здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються до АРМА не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора (п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону).

Відповідно до ч. 7 ст. 100 КПК України у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини 6 цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із ст. 171-173 цього Кодексу.

Згідно із абзацом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» встановлено, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Такі активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів (абз. 2 ч. 2 ст. 19 Закону).

Зазначене в клопотанні майно є активами, на які поширюються вимоги спеціального закону «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів». А управління такими активами шляхом їх реалізації є єдиним законодавчо встановленим способом, спроможнім забезпечити збереження цього майна, чим досягається мета і завдання арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

По суті спосіб збереження майна, що має відповідний статус у кримінальному провадженні, шляхом його передачі в управління уповноваженому органу.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» рухоме майно може бути передано для реалізації без згоди власника за рішенням слідчого судді, суду за наявності хоча б однієї з таких підстав майно піддається швидкому псуванню; майно швидко втрачає свою вартість; витрати на зберігання рухомого майна протягом одного календарного року становлять більше 50 відсотків його вартості.

Нерухоме майно не може бути передано для реалізації без згоди власника такого майна до винесення обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, або іншого судового рішення, що набрало законної сили, яке є підставою для застосування спеціальної конфіскації відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, або судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання активів необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.

Реалізація майна у порядку, передбаченому цією частиною, здійснюється за цінами, не нижчими за ринкові.

Активи, визначені частиною четвертою цієї статті, передаються для реалізації без згоди власника на підставі ухвали слідчого судді або суду про управління активами шляхом реалізації, копія якої надсилається Національному агентству негайно після її винесення з відповідним зверненням прокурора.

Передача для реалізації активів може також здійснюватися за згодою ї х власника, підпис на якій засвідчений нотаріально, нотаріально засвідчена копія якої надається Національному агентству з відповідним зверненням прокурора.

Реалізація активів відповідно до цього Закону є примусовою реалізацією (примусовим продажем), крім випадків реалізації активів за згодою власника.

Реалізація активів здійснюється визначеними на конкурсних засадах юридичними особами. Порядок відбору таких юридичних осіб, порядок реалізації активів на прилюдних торгах (аукціонах) та/або електронних торгах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно має важливе значення для кримінального провадження, у зв`язку з чим може бути використане як докази протиправних дій.

Взявши до уваги вищевикладене та враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що з метою забезпечення збереження економічної вартості арештованого майна та об`єктивну необхідність виключити прямий або опосередкований вплив та посягання на нього, запобігти можливості знищення, відчуження майна, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 40, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання заступника начальника СВ ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 , - задовольнити.

Накласти арешт на посів рослини соняшника, який розташований на земельні ділянці із кадастровим номером :02:001:0654 загальною площею 39,05 га з метою забезпечення збереження вказаних речових доказів шляхом встановлення заборони на вчинення будь-яких дій, пов`язаних зі збиранням врожаю соняшника із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки або без такої, окрім осіб яким зазначене майно передано в управління

Передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів ( м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1 , ) шляхом передачі в управління для реалізації посіви соняшника орієнтовною площею 39,05 га, які вирощуються на земельній ділянці :02:001:0654 у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 19,21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів після її оголошення, а особами, які не були при її оголошенні протягом п`яти днів після отримання копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1