Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8522/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/537/24
Категорія ч.1 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 ,

потерпілого: ОСОБА_8 ,

прокурора: ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001807 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 березня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волосівка, Чуднівського району, Житомирської області, громадянина України, працюючого ТОВ «Луксор Україна» на посаді водія, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,,-

- за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - до штрафу в розмірі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 9321 (дев`ять тисяч триста двадцять одну) гривню 00 копійок. Отримувач: УК у м. Житомир/Житомирська міська ОТГ 24060300; Банк отримувача: Казначейство України; Код ЗПО: 38035726; Рахунок: НОМЕР_1 ; Код класифікації доходів: 24060300.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 15.06.2023 на майно, а саме: автомобіль Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_2 , змив з ручки дверей водія, змив з керма, змив з важіля коробки передач автомобіля та запаховий слід скасовано.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.06.2023 на майно, а саме: автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 скасовано.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку 100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку, 11.06.2023 близько 00 год. 20 хв, обвинувачений ОСОБА_6 в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Ford Focus р/н НОМЕР_4 та рухався ним по проїзній частині вул. Гоголівська у м. Житомирі, зі сторони вул. Вокзальна, в напрямку Івана Мазепи, що у м. Житомирі.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом водій ОСОБА_6 у порушення вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), на перехресті вулиць Гоголівська та Східної у м. Житомирі, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю Volkswagen Passat р/н НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по вул. Східна зі сторони вул. Київська в напрямку вул. Бориса Тена, що у м. Житомирі разом з трьома пасажирами, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу з автомобілем Volkswagen Passat р/н НОМЕР_5 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Volkswagen Passat р/н НОМЕР_5 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою легенів, лівобічного гемотораксу, перелому 3-5 ребер зліва по передньо-пахвовій лінії, 2-го ребра справа по середньоключичній лінії, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пункту 16.11 ПДР України, знаходиться у причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 -1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального провадження, встановлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні вважає, що вказаний вирок в частині призначення основного покарання є незаконним та необґрунтованим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд не встановив таких даних про особу обвинуваченого, які б давали йому можливість дійти обґрунтованого висновку про те, що призначення в конкретному випадку більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення засудженим і попередження нових злочинів.

Вважає, що обґрунтовуючи можливість призначення ОСОБА_6 основного покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу, Корольовським районним судом м. Житомира не у повному обсязі дотримано вимоги п.3 ч.1 та ч.2 ст. 65, ч.2 ст.50 КК України та надано оцінку обставинам вчиненого останнім кримінального правопорушення, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння в нічну пору доби в межах населеного пункту, що свідчить про його високу суспільну небезпечність.

На думку прокурора, суд дійшов помилкового висновку про можливість застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_6 основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Як наслідок, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого останнім та особі обвинуваченого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Звертає увагу на постанову Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого, захисника та потерпілого на апеляційну скаргу прокурора, перевіривши апеляційну скаргу в межах визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються. Розгляд кримінального провадження здійснювався у порядку визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, м`якість призначеного покарання то вони є частково слушними виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

3. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 згаданої постанови, вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Слід врахувати також зміни до ч.1 ст.286-1 КК України, де законодавець встановив безальтернативну міру покарання для водіїв, які вирішили сісти за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, позбавленням волі на строк до 3 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 3 до 5 років.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції мав підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 , врахувавши щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність судимостей, думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі, наявність місця роботи, позитивну характеристику, сімейний стан одружений, має молодий вік, що в своїй сукупності вказує про обґрунтованість призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом.

За таких обставин апеляційний суд не може погодитися з доводами прокурора про необґрунтованість застосування положень ст. 69 КК України.

Разом з тим, на думку колегії суддів призначаючи ОСОБА_6 на підставі ст. 69 КК України покарання у вигляді штрафу суд першої інстанції, в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, а також наслідки, а саме те, що обвинувачений вчинив невеликої тяжкості злочин, допустив грубе порушення правил дорожнього руху, в стані алкогольного сп`яніння, що на думку апеляційного суду свідчить, що призначення йому покарання у виді штрафу за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість та не слугуватиме його виправленню та попередженню вчинення таких злочинів, як обвинуваченим так і іншими особами.

За таких обставин вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в цій частині скасувати і ухвалити новий вирок на підставі вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги особу винного, який раніше не судимий, вину визнав повністю, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, є особою молодого віку, працює, одружений, відшкодував потерпілому завдану шкоду.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд відносить щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 апеляційним судом (як і судом першої інстанції) не встановлено.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілої сторони, яка претензій до обвинуваченого не має, просить не позбавляти його волі.

Між тим, така позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Також, згідно досудової доповіді Богунського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_6 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства (в тому числі для окремих осіб) , вважає, що виконання покарання у громаді ОСОБА_6 можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів ( а.п.103-105).

Враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, апеляційний суд на підставі ч.1 ст.69 КК України вважає за можливе призначити ОСОБА_6 більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України, у виді обмеження волі з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,418,420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 -задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.286-1 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня прибуття ОСОБА_6 до установи виконання покарання у виді обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: