Справа №639/7837/24
Провадження № 1-в/639/727/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженої ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові провадження за клопотанням засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України та приведення вироків відносно неї у відповідністьдо вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року,

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженої ОСОБА_4 , яка просила звільнити її від покарання, призначеного вироками Московського районного суду м. Харкова від 09.05.2024 та Полтавського апеляційного суду від 13.08.2024 за викрадення майна.

В обґрунтування клопотання засуджена ОСОБА_4 посилалася на те, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ) вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Засуджена ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала вимоги клопотання та просила його задовольнити, заначивши, що її засуджено за вчинення крадіжок майна на суми, що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому відповідні діяння не є кримінально караними на теперішній час.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженої від покарання за діяння, які наразі не є кримінально караними.

Вислухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженої, суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що у ДУ «ХСІ» стосовно останньої виконуються вироки, яким її засуджено до позбавлення волі, що надає Жовтневому районному суду м. Харкова право розглянути подане клопотання.

Судом встановлено, щоОСОБА_4 :

1)Вироком Московського районного суду м. Харкова від 09.05.2024 засуджена за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за вчинення 11.08.2020 замаху на крадіжку майна вартістю 297,40 грн.;

2)Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.05.2021 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Цим вирокомОСОБА_4 визнано винною у вчиненні 20.10.2020 крадіжки майна вартістю 2200,00 грн.

Вироком Полтавського апеляційного суду від 13.08.2024 апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 травня 2021 року щодо ОСОБА_4 скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Московського районного суду м. Харкова від 09 травня 2024 року, визначено остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі. Вирішено початок строку покарання рахувати з 13 серпня 2024 року. Зараховано у строк покарання період перебування під вартою з 15 листопада 2023 року по 12 серпня 2024 року, включно. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ (далі за текстом Закон № 3886-ІХ), який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного закону ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідними частинами ст. ст. 185, 190, 191 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) та заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) у тому разі, якщо таке викрадення майна не є дрібним.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 185, 190, 191 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно висновків, викладених в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 по справі № 278/1566/21 про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК з урахуванням положень Закону № 3886-IX:

«Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.»

При цьому суд відзначає, що неоподатковуваний мінімум доходів громадян грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1051,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX, з урахуванням положень ст. 5 КК України, на теперішній час кримінально караним є крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрата майна, які мали місце у 2020 році, якщо вартість майна - предмету кримінального правопорушення становить більше 2102 (1051?2=2102).

Водночас, як зазначалось вище, вартість майна, за замах на крадіжку якого ОСОБА_4 засуджена вироками Московського районного суду м. Харкова від 09.05.2024, становить 297,40 грн., тобто менше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які встановлені на моменти вчинення відповідного діяння.

Таким чином вказане діяння не може вважатись кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого ОСОБА_4 засуджена зазначеним вироком, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено адміністративну відповідальність, 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку з зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 на теперішній час, окрім іншого, відбуває і покарання за вчинення діяння, кримінальна караність якого усунута, остання підлягає звільненню від вказаного покарання.

При цьому, з огляду на те, що вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.05.2021, з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 13.08.2024, ОСОБА_4 засуджено за крадіжку майна, вартість якого становить 2200,00 грн., тобто перевищує розмір 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлений станом на час вчинення злочину (2102 грн.), то підстави її звільнення від покарання за вказаними вироками відсутні. Водночас з вироку Полтавського апеляційного суду від 13.08.2024 підлягає виключенню посилання на призначення остаточного покарання за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що відносно ОСОБА_4 також діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, що знаходиться на розгляді Харківського районного суду Харківської області, то відсутні підстави для її направлення до виправного центру.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання засудженої ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засуджену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 09.05.2024 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Вважати ОСОБА_4 такою, що засуджена вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.05.2021, з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 13.08.2024, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, без призначення остаточного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1