Провадження № 1-в/592/538/24
УХВАЛА

03 грудня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженого ОСОБА_4 щодо приведення вироку у справі № 577/1847/18 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Конотоп, Сумської області, громадянин України, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий; засуджений вироком Сумського апеляційного суду від 29.05.2019 за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

До суду надійшла заява засудженого, в якій просить привести вирок у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В судовому засіданні засуджений підтримав заяву та просив привести вирок у відповідність, якщо це влинить на строк покарання.

Прокурор вважав, що заява не підлягає задоволенню.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України передбачає, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2018 становило 1 762 грн..

ОСОБА_4 засуджений вироком Сумського апеляційного суду від 29.05.2019 за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна. Зокрема, ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України за вчинення крадіжки 01.02.2018 на суму 826 грн 50 коп., за ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення крадіжок 02.02.2018 на суму 1 295 грн 60 коп., в середині лютого 2018 року на суму 1 415 грн 70 коп., в середині лютого 2018 року на суму 1 451 грн 68 коп., 03.03.2018 на суму 2 237 грн 60 коп., за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення крадіжки 25.02.2018 на загальну суму 1 350 грн 00 коп.. Відтак останній своїми протиправними діями 01.02.2018 завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 826 грн 50 коп. (ч. 1 ст. 185 КК України) та 25.02.2018 на загальну суму 1 350 грн 00 коп. (ч. 3 ст. 185 КК України), що станом на момент вчинення крадіжок складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 1 762 грн).

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином діяння, передбачені ч. 1 та ч. 3 ст. 185 КК України, за вчинення якого ОСОБА_4 засуджено вироком Сумського апеляційного суду від 29.05.2019 наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

За таких обставин, клопотання засудженого є таким, що підлягає частковому задоволенню, тобто слід звільнити засудженого від покарання призначеного за ч. 1 та ч. 3 ст. 185 КК України, але слід вважати засудженим за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Привести у відповідність із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-ІХ вирок Сумського апеляційного суду від 29.05.2019 відносно ОСОБА_4 , засудженого за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Сумського апеляційного суду від 29.05.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі, та ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Сумського апеляційного суду від 29.05.2019:

за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 289 КК України до п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1