ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 175/4683/18

провадження № 51-7839км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 5 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000514, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Железінка Урлютюбського району Павлодарської області, жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 26 травня 2018 року приблизно о 21:15, керуючи технічно справним автомобілем «HYUNDAI Santa Fe» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), здійснював рух по автодорозі «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка», зі сторони м. Дніпро в напрямку смт Партизанське, яка має чотири смуги, по дві для руху транспортних засобів у протилежному напрямку.

Під час руху по правій крайній смузі ОСОБА_6 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок свого руху ліворуч, задля розвороту та руху автомобіля в напрямку м. Дніпро, та не зупиняючись, виїхав на ліву крайню смугу для руху, по якій в попутному напрямку рухався автомобіль «SKODA OCTAVIA» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_9 , де в районі 27 км + 800 м вказаної автодороги, допустив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля з правою бічною частиною автомобіля «SKODA OCTAVIA».

Після зіткнення автомобіль «SKODA OCTAVIA», в стані юзу за інерційним пересуванням, виїхав на зустрічну смугу для руху автодороги, що веде з боку смт Партизанське в напрямку м. Дніпро, де відбулося перехресне, зустрічне зіткнення в районі центральної правої частини автомобіля «SKODA OCTAVIA» та передньої правої частини мотоцикла «НONDA CBF 600S» (державний номерний знак НОМЕР_3 ), під керуванням водія ОСОБА_10 , що рухався в зустрічному напрямку по відношенню до автомобілів та автомобіля «SKODA OCTAVIA».

Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3. (б), 10.1., 10.4 правил дорожнього руху, і ці порушення п. п. 10.1., 10.4. вказаних правил знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо- транспортної пригоди.

Невідповідності в діях водія ОСОБА_6 вимогам п. п. 10.1., 10.4. правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події, в результаті якої водій мотоцикла ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть, а пасажир мотоцикла - ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзіз доповненнями захисник ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що в основу вироку покладено неналежні і недопустимі докази, яким дана неправильна оцінка, зокрема, протокол слідчого експерименту та висновки експертиз. На думку захисника, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є свідок ОСОБА_9 , оскільки він, рухаючись на автомобілі з перевищенням дозволеної швидкості, із запізненням помітив автомобіль ОСОБА_6 , який знаходився в нерухомому стані, зіткнувся з ним правою стороною свого автомобіля, після чого на повній швидкості виїхав на зустрічну полосу руху, де відбулось зіткнення з мотоциклом потерпілого. Крім іншого, зазначає про відсутність повноважень у прокурора та слідчого у кримінальному провадженні, вказує на допущені порушення під час проведення досудового розслідування, а також про відсутність повноважень у судового експерта. Вважає, що при призначенні покарання судом не надано оцінку даним про особу винного та безпідставно не враховано обставину, що пом`якшує покарання - часткове визнання вини. Суд апеляційної інстанції належним чином не розглянув апеляційну скаргу сторони захисту та не надав оцінки викладеним у ній доводам.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений, його захисник ОСОБА_7 та прокурор заперечували проти задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі захисника, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Як визначено ст. 419 КПК, в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

Висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого злочину, суд належним чином умотивував дослідженими під час розгляду доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 , як під час судового, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, вину у вчиненому визнав частково. Зокрема, в суді першої інстанції щодо обставин події він пояснив, що коли переїхав у крайню ліву смугу руху, то проїхав по прямій метрів

20-30, під`їхав до розвороту і викрутив колеса на розворот, поставив автомобіль на нейтральну передачу. Автомобіль стояв секунд 15-20 і він побачив, що рухається інший автомобіль та в цей момент відбувся удар в переднє ліве колесо, від чого його автомобіль злегка розвернуло, а задня частина залишилась на місці. В цей момент автомобіль «Шкода» вилетів на зустрічну смугу, де зіткнувся з мотоциклом. ОСОБА_6 вийшов з автомобіля і побачив, що передні колеса повернуті вправо та автомобіль почав котитися, оскільки він не поставив його на ручний тормоз. Тоді він сів за кермо і перемістив автомобіль на узбіччя. Після ДТП, на його прохання донька дзвонила потерпілим та домовилась про зустріч, щоб врегулювати питання з допомогою, але потерпілий ОСОБА_12 відмовився від зустрічі. Також ОСОБА_6 частково визнав цивільний позов в частині відшкодування витрат на лікування потерпілої. Пояснив, що він є пенсіонером та розмір його пенсії не може компенсувати розміру моральної шкоди.

Разом з тим, версія розвитку подій, на якій наполягав засуджений, не знайшла свого підтвердження в ході дослідження судом доказів. При цьому суд зазначив, що зміна ОСОБА_6 позиції щодо визнання вини є такою, що направлена на уникнення суворого покарання і звинувачення у скоєнні ДТП водія ОСОБА_9 .

З вироку вбачається, що суд ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення та на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні обґрунтовано послався на показання: свідка ОСОБА_9 , котрий пояснив, що він рухався на автомобілі «Шкода» в правій смузі та приблизно за 100 м побачив автомобіль засудженого, який перебував на узбіччі розвороту. Далі цей автомобіль почав різко рухатися з напрямку узбіччя на дорогу і задів його автомобіль на його полосі руху. Від удару, під час зіткнення правою передньою частиною, його автомобіль «Шкода» викинуло на зустрічну смугу, де сталося зіткнення з мотоциклом. Зазначив, що він рухався зі швидкістю близько 80 км/год, дорожнє покриття було чисте та сухе; свідка ОСОБА_13 , котрий пояснив, що він їхав по трасі зі швидкістю приблизно 80-90 км/год, його обігнав автомобіль «Шкода», тому як рухався зі швидкістю 100 км/год, і він його втратив з поля зору. Проїхавши деяку відстань, після заокруглення дороги він побачив ДТП, а саме, автомобіль «Хюндай» на роздільній полосі, а автомобіль «Шкода» - на зустрічній. Підтвердив, що коли зупинився та підійшов до місця події, він чув, як засуджений сказав іншому водію, що він хотів розвернутися, але не побачив автомобіль «Шкода»; свідка ОСОБА_14 , котрий пояснив, що він керував автомобілем «Ауді» та пропустив автомобіль «Шкода», який йшов на обгін в лівій смузі руху. Підтвердив, що коли він був менше ніж за кілометр від місця ДТП, то побачив як з прилеглої території узбіччя дуже різко виїхав автомобіль «Хюндай» відразу намагаючись виїхати на іншу смугу на розворот і в цей момент сталося зіткнення зі «Шкодою» в лівій другій смузі, яка від удару вилетіла на зустрічну смугу.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що в основу вироку були покладені належні та допустимі докази, зокрема: протокол огляду місця події з фото-таблицею та схемами (проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди на автодорозі в присутності спеціаліста, понятих та свідка ОСОБА_9 ); висновки судових експертиз технічного стану транспортних засобів (щодо працездатності гальмівних систем та рульового керування автомобілів і мотоцикла); висновок судової транспортно-трасологічної експертизи (визначено місце зіткнення автомобіля «Шкода» з мотоциклом); лікарське свідоцтво про смерть; висновок судово-медичної експертизи (встановлена наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , їх ступень тяжкості, причинно-наслідковий зв`язок між їх спричиненням під час ДТП та настанням смерті); висновок судово-медичної експертизи (щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 ); витяг з ЄРДР; протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 (свідок у присутності понятих та захисника відтворив обставини ДТП).

Також судом було досліджено та надано відповідну оцінку протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , під час якого останній відтворив обставини ДТП та механізм зіткнення. Крім того, судом було задоволено клопотання сторони захисту та призначено комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, із якої убачається, що автомобіль «Шкода» своєю правою бічною частиною контактував з передньою лівою бічною частиною автомобіля «Хюндай» (передні ліві двері, переднє ліве крило, переднє ліве колесо, ліва бічна частина переднього бампера). Визначити більш точні контактуючі точки на автомобілі «Шкода» не надалось можливим, у зв`язку із їх видозміненням із-за додаткового контактування правої бічної частини автомобіля «Шкода» з мотоциклом. Встановлено, що на момент первинного контактування між автомобілями «Шкода» та « Хюндай », останній знаходився в рухомому стані.

З дослідженого судом висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 31 жовтня 2018 року встановлено, що аналізуючи комплекс пошкоджень на автомобілях, на момент первинного контактування між ними автомобіль «Хюндай» знаходився в рухомому стані. Що стосується нерухомого стану автомобіля «Хюндай», за поясненнями ОСОБА_6 , то з технічної точки зору вони суперечать технічному смислу та є технічно неспроможними. З висновку судової автотехнічної експертизи від 16 серпня 2018 року вбачається, що в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 правил дорожнього руху, однак його дії не відповідали вказаному пункту правил, що з технічної точки зору перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість уникнути зіткнення для ОСОБА_6 визначалась виконанням вимог п. 10.1 вказаних правил, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому їх виконати. Водій ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 зазначених правил, невідповідностей вимогам вказаного пункту правил в його діях не вбачається. В умовах місця події ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути даної ДТП. Водій мотоцикла ОСОБА_10 мав діяти відповідно до вимог п. 12.3 правил та в умовах місця події не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Шкода», невідповідностей в його діях вимогам п. 12.3 правил не вбачається.

Допитані у суді експерти ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили надані ними висновки. При цьому ОСОБА_18 зауважив на тому, що автомобіль ОСОБА_6 у момент зіткнення знаходився у рухомому стані.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 при суворому дотриманні вимог правил дорожнього руху, односторонніми діями мав змогу уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, дослідивши та оцінивши вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд правильно встановив обставини кримінального провадження та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель потерпілого ОСОБА_10 , а також заподіяло потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

Судовий розгляд проведено відповідно до вимог ст. 337 КПК, лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК кваліфіковано правильно.

Водночас, проаналізувавши та дослідивши показання ОСОБА_6 про фальсифікацію з боку працівників поліції матеріалів кримінального провадження щодо його винуватості у ДТП, що призвело до порушення права на захист, суд першої інстанції у вироку зазначив, що вони не заслуговують на увагу, оскільки об`єктивних доказів цього стороною захисту надано не було. Крім того, такі доводи не мають логічного змісту, є неправдивими та суперечливими, вони спростовуються дослідженими доказами і не можуть бути прийняті судом як достовірні. Не знайшли свого підтвердження такі доводи захисту і під час перевірки матеріалів справи судом касаційної інстанції.

З вироку суду убачається, що судом перевірялись доводи сторони захисту, аналогічні тим, про які захисник зазначає в касаційній скарзі, зокрема, щодо відсутності повноважень слідчих і прокурорів у кримінальному провадженні, наявності помилок при складанні обвинувального акту та інших документів, відсутності повноважень у судового експерта.

Відхиляючи вказані доводи суд зазначив, що прокурором було надано суду лише ті матеріали кримінального провадження, якими сторона обвинувачення підтверджує винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та прокурором не долучались інші матеріали, які не мають доказового значення. Разом з цим, сторона захисту не клопотала про ознайомлення з будь-якими іншими матеріалами справи, та не заявляла клопотань про визнання їх недопустимими з підстав відсутності повноважень прокурора, чи клопотання щодо невиконання вимог ст. 290 КПК на стадії досудового розслідування, та в розумінні ст. 84 КПК, вони не підтверджують фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Зазначені документи відображають легальність участі процесуальних прокурорів у справі, яку ніхто до моменту судових дебатів не оспорював, і тільки після порушення цього питання виникла необхідність в їх долученні.

При цьому, в матеріалах справи наявні дві постанови про призначення групи прокурорів, які також приймали участь у судовому розгляді і мали на то повноваження, а надана у судовому засіданні стороною обвинувачення постанова про призначення групи прокурорів, складена і підписана на момент внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відповідно до положень статей 36, 37, 110 КПК. Отже надані постанови про призначення групи прокурорів, які були досліджені та перевірені судом першої інстанції, прийняті відповідно до вимог кримінального процесуального закону та підтверджують повноваження прокурорів у справі, у зв`язку з чим суд визнав доводи захисника про недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, безпідставними.

Твердження захисту про те, що в постановах про створення слідчої групи відсутній слідчий ОСОБА_19 , суд визнав безпідставними зазначивши, що вони спростовуються наданою прокурором постановою від 4 вересня 2018 року, в якій визначено старшого групи - слідчого ОСОБА_19 .

Що стосується посилань сторони захисту про те, що у експерта ОСОБА_18 були відсутні правові підстави для проведення експертизи, оскільки строк його посвідчення сплинув, то суд розцінив їх як такі, що спрямовані на дискредитацію діяльності державного експерта та зазначив, що вони повністю спростовуються наданим експертом суду посвідченням, термін якого було подовжено. При цьому судом не встановлено об`єктивних даних щодо недопустимості висновків експерта, оскільки вказані експертизи проведені відповідно до вимог чинного законодавства.

Так само судом були відхилені зауваження захисника щодо невірного зазначення по-батькові обвинуваченого, оскільки згідно з ухвалою суду від 16 квітня 2019 року про призначення справи до судового розгляду було усунуто описку, допущену в обвинувальному акті, та вказано, що «у подальшому вважати вірним по-батькові обвинуваченого ОСОБА_6 », замість невірного « ОСОБА_20 ». Також судом було усунуто описку в написанні номера кримінального провадження. При цьому суд зазначив, що не приймає зауваження сторони захисту в судових дебатах про те, що обвинувальний акт та інші документи були складені відносно іншої особи, оскільки сам обвинувачений під час допиту підтвердив його перебування на місці ДТП і навіть частково визнав вину та пояснив обставини пригоди.

Суд апеляційної інстанції в межах, установлених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст. 405 КПК, переглянув кримінальне провадження, належним чином перевірив викладені у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_21 доводи, і визнав їх необґрунтованими, навівши належні й докладні мотиви своїх висновків.

Зокрема, суд зазначив, що висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, встановлених у вироку, ґрунтується на зібраних та перевірених судом доказах, він є обґрунтованим та належним чином умотивованим.

Так, суд наголосив на тому, що висновок експертизи від 18 листопада 2022 року, яку було проведено за клопотанням сторони захисту, додатково свідчить про відсутність як у свідка ОСОБА_9 , так і у загиблого ОСОБА_22 , технічної можливості запобігти ДТП, на відміну від наявності такої можливості у ОСОБА_6 . До того ж, експертами було визначено, що автомобіль засудженого на момент зіткнення знаходився у рухомому стані, що узгоджується з поясненнями допитаних судом свідків - очевидців ДТП.

Водночас, суд звернув увагу на те, що доводи апеляційної скарги захисника є аналогічними за змістом із наведеними стороною захисту доводами під час розгляду справи у місцевому суді, які були належним чином проаналізовані та їм надана відповідна оцінка із посиланням на відповідні докази та матеріали провадження.

Крім того, в касаційній скарзі захисник стверджує, що в основу вироку покладено недопустимі докази, зокрема, протокол слідчого експерименту, висновки експертиз, через те, що, на його думку, ці докази отримані з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Питання допустимості доказів вирішує суд під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду, суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження. Сторони кримінального провадження під час судового розгляду мають право подавати клопотання про визнання доказів недопустимими (ст. 89 КПК).

Місцевий суд в ході судового розгляду належним чином дослідив усі докази у провадженні та дав їм відповідну оцінку. В свою чергу, суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту про недопустимість доказів, не встановив порушень, про які стверджував захист.

Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що вина ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, доведена поза розумним сумнівом.

З наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду, та вважає, що рішення апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, Суд не встановив таких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність винуватості засудженого у вчинені інкримінованого злочину. Також, всі клопотання сторони захисту були розглянуті відповідно до вимог закону.

При цьому, колегія судів вважає, що в супереч твердженням захисника слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_9 проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК, а його результат зафіксовано з дотриманням вимог статей 104, 105 указаного Кодексу. Підстави вважати його недопустимим доказом, як і похідні від нього докази (висновки експертиз), у Суду відсутні.

Таким чином, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину доведена належними і допустимими доказами (показаннями свідків, експертів та письмовими доказами), а версія сторони захисту про непричетність засудженого до його скоєння (зокрема, про те, що автомобіль ОСОБА_6 був у нерухомому стані під час зіткнення з автомобілем ОСОБА_9 , котрий із запізненням побачив перешкоду) вмотивовано спростована висновками судів.

Також, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що рішення суду в частині вирішення цивільного позову відповідає вимогам закону, а розмір визначеної матеріальної та моральної шкоди, що підлягає стягненню із засудженого, є обґрунтованим.

Посилання сторони захисту на призначення ОСОБА_6 занадто суворого покарання Суд вважає необґрунтованими виходячи з нижченаведеного.

Так, відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, з достатньою повнотою врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, дані про особу винного, котрий на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Зважив суд на стан здоров`я засудженого та його відношення до скоєного, а саме невідшкодування потерпілим жодних витрат. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

Врахувавши у сукупності всі вищезазначені обставини, які за законом мають правове значення, а також думку потерпілих, котрі просили призначити максимально суворе покарання, зваживши на стан здоров`я та вік ОСОБА_6 , суд, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки (яке є мінімальним, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК), з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, й навів у вироку переконливі підстави такого рішення.

З огляду на наведене та з урахуванням мети покарання, що несе в собі, крім кари, ще й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, колегія суддів касаційного суду вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК.

Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи сторони захисту (щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину, недопустимості та неналежності доказів тощо), аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі захисника. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим доказам. Підстав для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження, як про це зазначає захисник, Судом не встановлено.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 5 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3