ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області, в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000420 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Яблунька Волинської області Маневицького району, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, жителя: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ,

за ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , під час проходження військової служби у Збройних Силах України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, о 08 год. 00 хв. 08.09.2022 року не з`явився з лікувального закладу, а саме військової частини НОМЕР_2 , до військової частини НОМЕР_1 , та в період часу з 08.09.2022 року по 14.12.2022 року, з 28.12.2022 року по 17.01.2023 року та з 01.02.2023 року по 03.04.2024 року був відсутній на службі без поважних причин і не виконував службові обов`язки в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні:

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе у пред`явленому обвинуваченні винним повністю. Суду показав, що він дійсно проходив військову службу за мобілізацією, однак 08.09.2022 не з`явився з лікувального закладу, а саме військової частини НОМЕР_2 , до військової частини НОМЕР_1 , та в період часу з 08.09.2022 року по 14.12.2022 року, з 28.12.2022 року по 17.01.2023 року та з 01.02.2023 року по 03.04.2024 року був відсутній на службі у зв`язку з сімейними обставинами, оскільки на війні загинув батько, залишилася матір інвалід 3 групи, якій потрібна допомога і догляд, сам мав важкі поранення, довгий час лікувався. В квітні 2024 року добровільно прибув до слідчого відділу Державного бюро розслідувань. Кається у вчиненому, просив суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Таким чином, враховуючи викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, як: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні виду і міри покарання ОСОБА_4 суд враховує, що:

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Крім того суд враховує обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, що раніше судимим не був, неодружений, за місцем служби характеризується позитивно, має поранення, на обліку у лікаря нарколога-психіатра не перебуває, важкі сімейні обставини, а саме загибель на війні батька, перебування на утриманні матері інваліда 3 групи.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі в нижній межі санкції статті з наданням можливості виправлення без ізоляції від суспільства, з призначенням іспитового строку. На думку суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також буде співмірним по відношенню між тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та наслідками, які настали в результаті його вчинення.

Судові витрати у справі відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільного позову не заявлено.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 ч.1 п. 1, 2, ч. 3 п. 2 КК України покласти на ОСОБА_4 в період іспитового строку обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яку може бути подано через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку суду буде вручена учасникам негайно.

Головуючий суддя ОСОБА_5