КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3951/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2024 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на:

- земельну ділянку за кадастровим номером :09:002:0027, площею 0.0898 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101;

- об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок готовністю 95%, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що з копією оскаржуваного рішення ознайомився 09.05.2024 року, а подана апеляційна скарга відповідно до штрих коду, що міститься на конверті 13.05.2024 року.

Автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без належних на те правових підстав, суперечить вимогам кримінально процесуального закону.

В даному випадку власник майна ОСОБА_6 немає жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні. Разом з тим, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 19.01.2024 року встановлено законність набуття права власності власником майна на арештоване оскаржуваною ухвалою майно, на підставі цивільно-правових договорів, які не визнавались судом недійсними.

В судове засідання представник не з`явився, направив клопотань на адресу Київського апеляційного суду про розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференцзв`язку, однак зв`язок з останнім не вдалося встановити.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, а також для забезпечення можливості розгляду апеляційної скарги у розумних строк, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, в провадженні Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000616 від 14.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що керівники ряду обласних та районних (міських) центрів комплектування та соціальної підтримки та їх члени родин-протягом 2020-2023 років протиправно набули активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян перевищує їх законні доходи.

Із матеріалів досудового розслідування вбачається, що відповідно до актового запису про народження, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції у Київській області 19.07.1996 за № 73, ОСОБА_6 є сином начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 та у відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» близькою особою останнього.

Разом з тим, зазначено, що відповідно до актового запису про народження, складеного Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 01.10.2014 № 3998, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є батьками спільної доньки ОСОБА_13 .

ОСОБА_12 достовірно знаючи, що її цивільний чоловік ОСОБА_11 є військовозобов`язаним, придатним до військової служби та може підлягати мобілізації, не пізніше 29.06.2022 року, точна дата не встановлена, вступила у злочинну змову з керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , з яким вона перебуває у дружніх відносинах останні 5 років, для надання йому неправомірної вигоди в особливо великому розмірі за не призов свого цивільного чоловіка на військову службу під час мобілізації.

З метою завуалювати передачу неправомірної вигоди та не бути викритими працівниками правоохоронних органів, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вирішили предметом неправомірної вигоди визначити об`єкти нерухомого майна - земельну ділянку за кадастровим номером :09:002:0027, площею 0.0898 га, та об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок готовністю 95 %, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , фактичну передачу та право власності на які оформити на ОСОБА_6 відповідно до цивільно-правової угоди, а саме договору дарування.

Згідно досягнутої домовленості ОСОБА_12 , будучи власником вказаних об`єктів нерухомості, діючи в інтересах свого цивільного чоловіка ОСОБА_11 , 29.06.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності приватного нотаріуса ОСОБА_14 , реалізуючи свої злочинні наміри на надання неправомірної вигоди начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 подарувала його сину ОСОБА_6 вищезазначені об`єкти нерухомого майна - земельну ділянку за кадастровим номером :09:002:0027, площею 0.0898 га, вартістю 357 533 грн. та об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок готовністю 95 %, вартістю 518 469 грн., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим передала вказані об`єкти нерухомості як неправомірну вигоду.

У свою чергу начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 у період по 23.10.2023 року достовірно знаючи, що цивільний чоловік її ОСОБА_12 - ОСОБА_11 з 01.08.2000 року перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 як придатний до проходження військової служби у званні рядового (ВОС 738669 - «слюсар по ремонту автомобілів») в порушення вимог пунктів 11.3, 11.4 Положення № 284, пунктів 13, 14. 15 Положення про ТЦК, що полягають в організації і здійснення контролю за веденням персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, організації та здійснені контролю за здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб в особливий період та на військову службову за призивом під час мобілізації, ст. ст. 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України в частині встановлення у підрозділі внутрішнього порядку, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України, умисно та протиправно не вжив заходів для оповіщення, виклику та призову вказаної особи на військову службу за призовом під час мобілізації.

Вказані протиправні дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 призвести до того, що у період з 24.02.2022 року по 23.10.2023 року ОСОБА_11 військово-лікарські комісії не проходив, оповіщеним за час мобілізації не був, відстрочка у встановленому порядку від призову на військову службу під час мобілізації йому не надавалась, до адміністративної відповідальності він не притягувався, повідомлення про ухилення від призову стосовно останнього не складались.

Таким чином, зазначені об`єкти нерухомого майна - земельна ділянка за кадастровим номером :09:002:0027, площею 0.0898 га, вартістю 357 533 грн. та об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок готовністю 95 %, вартістю 518 469 грн., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є неправомірною вигодою, а тому мають значення для досудового розслідування як речові докази.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 375883301 від 25.04.2024 року власником вищезазначеного нерухомого майна є ОСОБА_6

25.04.2024 року прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернулася з клопотанням до Печерського районного суду м. Києва про накладення арешту на:

- земельну ділянку за кадастровим номером :09:002:0027, площею 0.0898 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101;

- об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок готовністю 95%, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2024 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на:

- земельну ділянку за кадастровим номером :09:002:0027, площею 0.0898 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101;

- об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок готовністю 95%, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки в даному кримінальному провадженні воно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наведеного вбачається, що на даному етапі достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 368-5, ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України. При цьому беручи до уваги, що вказане майно у кримінальному провадженні може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак існують ризики у вигляді подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження даного майна з метою знищення ймовірних слідів вчинення кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Старшим слідчим ГСУ ДБР ОСОБА_15 постановою від 25.04.2024 року земельну ділянку за кадастровим номером :09:002:0027, площею 0.0898 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101; об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок готовністю 95%, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000616 від 14.07.2023 року.

Колегія суддів за вищенаведених обставин приходить до висновку, що вказане майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки містить відомості та можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання сторони обвинувачення у клопотанні про необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, в повній мірі знаходять своє підтвердження.

Колегія суддів, уважно дослідивши клопотання про накладення арешту на майно та додані до нього матеріали, також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Інші доводи апелянта не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на:

земельну ділянку за кадастровим номером :09:002:0027, площею 0.0898 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101;

об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок готовністю 95%, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3