23.10.2024
Справа № 642/1121/24
Провадження 1-кп/642/314/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 р. Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується за ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2024 року до Ленінського районного суду м. Харкова з Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова надійшло дане кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується за ч.2 ст.307 КК України. Кримінальне провадження внесено до ЄРДР 01.08.2023р. за № 0001212.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28.11.2023р. обвинуваченій було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає.

Прокурор заявила клопотання про продовження строків тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою у зв`язку з тим, що вона може переховуватися від суду, впливати на свідків, чи вчинити нові злочини. Проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт в нічний час, заперечувала. Вважала неможливим зміну запобіжного заходу, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора продовження тримання під вартою, вважали ризики недоведеним та можливим застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Всі свідки по цьому кримінальному провадженню допитані, переховуватися не збирається, стосовно ОСОБА_5 відсутні інші кримінальні провадження, а сама тяжкість обвинувачення не може бути єдиною підставою для застосування найжорсткішого запобіжного заходу. Обвинувачена ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, має зареєстроване місце проживання, також в неї дві неповнолітні дитини, одна з яких є малолітньою. Крім того, ОСОБА_5 повідомила, що знаходиться у декретній відпустці, тому доходи в неї відсутні.

Суд враховує, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 спливає, але судовий розгляд справи не закінчено, а ризики щодо неї, які було встановлені ухвалою слідчого судді від 28.11.2023р., та на які посилається прокурор, не сплинули та є реальними.

Стороною захисту жодним чином не спростовано ризики, та не подано доказів про їх хибність. При цьому суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

У своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу обвинувачена ОСОБА_5 зазначає, що дійсно перебувала на обліку у наркогола, тому що знаходилась на програмі ЗПТ, однак закінчила її та не має наміру та бажання до неї повертатися. Вважає, що ризики передбачені ст.177 КПК України взагалі відсутні та на підставі цього, просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашній арешт.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час існують та є реальними. Так, обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, або вчинити новий злочин, пов`язаний із незаконним розповсюдженням наркотичних засобів, оскільки вона не має офіційних джерел доходів, згідно досудової доповіді органу пробації, вона з квітня 2014 року перебуває на диспансерному обліку у зв`язку із залежністю від опіоідів. Враховуючи систематичність вживання наркотичних засобів, можливість переховування, продовження займання злочинною діяльністю, в сукупності це все свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, про що клопотала сторона захисту, а отже, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, характер та обставини інкримінованого злочину, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш м`який. Діючий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_5 , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк дії даного запобіжного заходу.

За цих обставин, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченої під вартою задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали до 19 грудня 2024 року включно.

Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 23.10.2024р.

Суддя ОСОБА_1