ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2443/24 Справа № 210/202/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.06.2024 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.05.2024 року, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів, тобто до 23 серпня 2024 року включно, без права внесення застави.

Також продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 60 днів, тобто до 23 серпня 2024 року включно, без права внесення застави.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків ухилятись від суду незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачуються, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

На вказане рішення захисником ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисником ОСОБА_9 яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подані апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою в клопотанні прокурора відмовити та змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці. В обґрунтування вказує, що на даний час, немає необхідності у продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_6 , оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які передбачені Кримінальним процесуальним законом України підстави для його подальшого тримання під вартою. Вважає, що у оскаржуваній ухвалі суд не доводить наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного ОСОБА_6 і жодні об`єктивні дані, які б підтверджували ці ризики, матеріали кримінального провадження не містять. Вказує, що судом не надано оцінку у своєму рішенні, щодо заперечень адвоката ОСОБА_7 , на клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що прокурор не довів обґрунтовану необхідність обрання відносно обвинуваченого саме тримання під вартою. Зазначає, що ОСОБА_6 , має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню доньку, ОСОБА_11 та самостійно її виховує, внаслідок чого ОСОБА_6 , потребує запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту. Також зазначає, що підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, за час розгляду справи до суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації. Підозрюваний має міцні соціальні зв`язки. Варто звернути увагу й на те, що ОСОБА_6 , здійснює догляд за літніми батьками, які в силу віку та фізичних особливостей потребують відповідної допомоги. Вважає, що інкримінуючи ОСОБА_6 , вчинення кримінального правопорушення за ч.ч. 1,2 ст. 255 КК України, не надано та не долучено до матеріалів кримінального провадження, відповідних доказів вчинення такого правопорушення. А також вважає, що з наявних матеріалів справи обґрунтовано можливо інкримінувати обвинуваченому ОСОБА_6 лише вчинення правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. Вважає, що суддею не було наведено в ухвалі жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу на домашній арешт, підозрюваний дійсно буде переховуватися. Вважає, що на даний час відпали будь-які ризики зазначені в ч.1 ст. 177 КПК України. Вказує, що ОСОБА_6 , не має будь-якого наміру переховуватися від суду, більш того місцем його проживання є АДРЕСА_1 . В разі застосування цілодобового домашнього арешту, останній буде також унеможливлений покидати територію місця проживання, внаслідок чого не зможе впливати на жодного із свідків.

Захисник ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу скасувати, в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_10 , більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, на розсуд суду. В обґрунтування вказує, що ризики, які заявлялися та припускалися під час досудового розслідування, не можуть існувати наразі, бо вже зовсім інша стадія провадження. Вказує, що ОСОБА_12 , одружений, має постійне місце проживання, раніше не судимий, на утриманні четверо малолітніх дітей - ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_8. Вказує, що родина ОСОБА_10 потребує його участі в утриманні та вихованні дітей, так як дружині самій важко поратися з дітьми. Вказує, що наразі ОСОБА_10 має можливість працевлаштуватися офіційно, що дасть йому змогу утримувати родину, на підтвердження суду раніше вже був поданий гарантійний лист від роботодавця. Вказує, що ОСОБА_12 розпочато відшкодування шкоди, завданої у кримінальному провадженні та наразі родиною відшкодовано частково шкоду потерпілому ОСОБА_13 у розмірі 15 000 гривень, на підтвердження чого суду були надані відповідні квитанції.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Від захисника ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та без участі обвинуваченого ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_10 про дату, час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України на адресу апеляційного суду не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників по справі, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України котрі є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за найтяжче з котрих передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України котрі також є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за найтяжче з котрих передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що на розгляді в суді першої інстанції перебуває обвинувальний акта, кримінальне провадження №0000413 від 25 травня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_14 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.1, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, ОСОБА_10 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, ОСОБА_15 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, ОСОБА_16 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, наразі відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особі обвинувачених які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_10 можуть здійснити дії, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу ухилитись від суду, впливати на інших обвинувачених по справі.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор, належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційних скарг про зворотне є безпідставними, які фактично подані у зв`язку з недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти обвинувачених, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраних запобіжних заходів.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 та ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано характер скоєних умисних, корисних кримінальних правопорушень, кількість епізодів за інкримінованим кримінальним правопорушенням, дані про осіб обвинувачених.

Так обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх чи малолітніх осіб не має, має соціальні зв`язки та постійне місце проживання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_10 раніше судимий, крім того до суду також направлено обвинувальний акт за вчинення кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.389 КК України ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, офіційно не працевлаштований, одружений має на утриманні дітей, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою.

Також, колегією суддів, враховано наявність заявлених ризиків передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_6 має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 та самостійно її виховує, також здійснює догляд за літніми батьками, які в силу віку та фізичних особливостей потребують відповідної допомоги, що підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, є безпідставними, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду в матеріалах справи, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України та стороною захисту не надано доказів на підтвердження своїх доводів.

Захисник ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_12 , одружений, має постійне місце проживання, на утриманні четверо малолітніх дітей - ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_8, проте слід зазначити, що більшість з цих обставин існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити обвинуваченому у разі звільнення з під варти, запобігти існуючим ризикам передбачених статтею 177 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги, що родина ОСОБА_10 потребує його участі в утриманні та вихованні дітей, так як дружині самій важко поратися з дітьми, жодним не зменшують наявність ризиків передбачених статтею 177 КПК України, та не можуть слугувати для зміни запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_12 раніше не судимий, суперечать наявним матеріалам справи, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, оскільки згідно обвинувального акту, ОСОБА_10 раніше судимий, крім того до суду також направлено обвинувальний акт за вчинення кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.389 КК України ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, доказів про зворотне, стороною захисту до апеляційного суду не надано.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_12 розпочато відшкодування шкоди, завданої у кримінальному провадженні та наразі родиною відшкодовано частково шкоду потерпілому ОСОБА_13 у розмірі 15 000 гривень, на підтвердження чого суду були надані відповідні квитанції, а також наразі ОСОБА_10 має можливість працевлаштуватися офіційно, та на підтвердження суду раніше вже був поданий гарантійний лист від роботодавця, є безпідставними, оскільки наявні матеріали справи, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України не підтверджують зазначене апелянтом, а стороною захисту не надані вказані у апеляційній скарзі підтверджуючі документи.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 422-1 КПК України до апеляційного суду на надсилаються усі матеріали кримінального провадження, оскільки суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , що ризики, які заявлялися та припускалися під час досудового розслідування, не можуть існувати наразі, бо вже зовсім інша стадія провадження, є безпідставними, наведені апелянтом міркування з цього приводу носять суб`єктивний, які спростовуються наявними матеріалами справи.

Також слід звернути увагу, що у апеляційній скарзі, як на підставу зміни запобіжного заходу з тримання під варти на домашній арешт захисник ОСОБА_7 посилається на те, що у ОСОБА_6 є постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, проте слід зазначити, що більшість з цих обставин існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити йому у разі звільнення з під варти, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Доводи сторони захисту, що інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення за ч.ч. 1,2 ст. 255 КК України не підтверджуються доказами не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст.422-1 КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

Отже, доводи сторони захисту захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 не спростовують висновків суду про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_10 , істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На даний час, таке обмеження права обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_10 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинувачених під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_10 колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.06.2024 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді