ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1246/24 Справа № 206/4411/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000371 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз: - 01.06.2023 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.353, ч.2 ст.190, ч.1, 4 ст.70 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 , не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: - за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років; - за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років; - за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що санкція ч.4 ст.187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Згідно із ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, тобто за такі, що вчиняються винним з метою одержання матеріальної вигоди.

З резолютивної частини вироку, що оскаржується, вбачається, що ОСОБА_8 також визнано винним за ч.4 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Однак, суд першої інстанції в порушення вимог закону, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.187 КК України не зазначив про обов`язкове додаткове покарання - конфіскацію майна, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за недоведеністю вини ОСОБА_8 поза розумним сумнівом.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи не встановлено жодних належних та допустимих доказів для визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Зазначає, що судом було залишено поза увагою покази потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив, що він не пам`ятає, хто приходив до нього ввечері 18.03.2023 року, однак припускає, що хтось зі знайомих. 19.03.2023 року він помітив, що у нього викрадено належні йому телефон, планшет та шуруповерт. Також повідомив, що з ОСОБА_8 не знайомий і раніше його не бачив.

Судом не встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, особу, яка його вчинила, час та місце, а тому фактично відсутній склад кримінального правопорушення.

Стверджує, що суд надав перевагу показам свідка ОСОБА_11 , який з невідомих обставин оговорив ОСОБА_8 і повідомив суду обставини, які не відповідають дійсності.

Вказує на те, що обвинувачений має дружину та малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання.

Також суд не врахував те, що ОСОБА_8 ніколи не був знайомий з потерпілим і не викрадав його майно.

Зазначає, що не було надано належної оцінки показам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які також не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ОСОБА_8 нікого не просив щось закладати у ломбард.

Посилання суду на договір про надання фінансового кредиту від 19.03.2023 року є безпідставним, оскільки ОСОБА_8 його не підписував і вказані відомості паспорта громадянина України суперечать дійсним відомостям, тому вказаний договір не можна вважати допустимим доказом.

Таким чином, вина ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України не доведена.

Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження міститься довідка з медичного закладу, в якій не вказано ані дати складання, ані вихідного номера, ані посади та прізвища, ім`я, по батькові особи, яка її видала. Також невідомо як ця довідка з`явилась в матеріалах справи, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що потерпілий надавав слідчому чи прокурору будь-які медичні документи для долучення їх до матеріалів кримінального провадження. Під час досудового розслідування слідчий не звертався з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, а тому вказаний доказ є недопустимим.

Звертає увагу на те, що вказана довідка, яка знаходиться у т.1 матеріалів досудового розслідування між арк. 41 та 42, не пронумерована.

Зазначає, що оскільки висновок експерта №2833е від 04.09.2023 року складений на підставі довідки, яка не була вилучена у визначеному КПК порядку, тому цей висновок експерта є недопустимим доказом.

Також під час проведення вказаної експертизи було враховано зміст протоколів слідчих експериментів з ОСОБА_14 від 24.08.2023 року та ОСОБА_15 від 25.08.2023 року, однак слідчих експериментів фактично проведено не було, а було надано показання, які відповідно до ст. 95 КПК України не можуть братися судом до уваги. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не були попереджені про право відмовитись від давання показань, що є порушенням п. 4 ч. 2 ст. 87 КПК України. Окрім того, ОСОБА_8 до вказаної слідчої дії залучений не був.

Стверджує, що у вказаних протоколах зазначена участь статистів, але їх участь ст. 240 КПК України не передбачена. Окрім того, особа статиста не перевірялася, повні анкетні дані не зазначені, права і обов`язки не роз`яснювались, що є порушенням п. 1 ч. 3 ст. 104, ч. 3 ст. 223 КПК України. Також в протоколі не зазначено назву засобів фіксації, які застосовувались, їх характеристики, умови використання.

Вказує на те, що під час огляду місця події 23.08.2023 року було вилучено невеликий газовий ключ, а відповідно до висновку експерта № 1836/2432-БД від 25.09.2023 року на цьому газовому ключі не встановлено наявності крові.

Також судом не надано належної оцінки протоколу огляду предмета від 26.08.2023 року, так як ОСОБА_14 через чотири дні після подій приніс в поліцію другий газовий ключ і надав заяву-дозвіл на його вилучення, однак невідомо де він його взяв, і чому він не був вилучений під час огляду місця події.

Вважає, що вказаний протокол є недопустимим доказом, оскільки вилучення було проведено не у встановленому КПК України порядку, при цьому додатковий огляд місця події не проводився.

Зазначає, що з урахуванням наведеного, висновок експерта № 1836/2433-БД від 29.09.2023 року, відповідно до якого було проведено експертизу знайденого потерпілим газового ключа є неналежним доказом.

Посилається на те, що ОСОБА_8 неодноразово просив суд допитати свідка ОСОБА_16 , оскільки він може спростувати обставини, на які посилалась сторона обвинувачення, однак вказане клопотання судом було проігноровано. Окрім того, цей свідок зазначений у реєстрі матеріалів досудового розслідування та прокурор не заявляв про відмову від допиту цього свідка.

Також захисником ОСОБА_17 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 року, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років; - за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років; - за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 року, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , 19.03.2023 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не вдалось встановити за можливе, але не пізніше 03.30 годин, ідучи по вул. Магістральна в м. Дніпро, побачив, що в буд. АДРЕСА_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , горить світло та відчинені вхідні двері.

В цей час, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням до житла, вчинену повторно, в умовах воєнного стану, а саме будь-якого цінного майна, що знаходиться в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням до житла, вчинену повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , 19.03.2023 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не вдалось встановити за можливе, але не пізніше 03.30 годин, переліз через дерев`яний паркан, що огороджує територію домоволодіння АДРЕСА_3 та, в подальшому, через відкриті вхідні двері, увійшов до будинку, тим самим проник у житло ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_18 в різних кімнатах будинку побачив: мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro», планшет марки «Samsung Galaxy Tab A7 Lite» та шуруповерт марки «Дніпро-М» моделі «CD-200DC Ultra», які визначив об`єктами свого злочинного посягання.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням до іншого володіння особи, вчинену повторно, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи її настання, з корисливих мотивів, керуючись корисливою метою, ОСОБА_18 , виніс з приміщення будинку мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro» вартістю 5190,88 грн, планшет марки «Samsung Galaxy Tab A7 Lite» вартістю 4649,06 грн та шуруповерт марки «Дніпро-М» моделі «CD-200DC Ultra» вартістю 3164,87 грн.

Доводячи свій вищевказаний злочинний умисел до кінця, ОСОБА_18 , разом з викраденим майном, належним ОСОБА_10 покинув приміщення будинку АДРЕСА_3 та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними, незаконними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 13 004,81 грн.

Крім того, у невстановленому слідством місці та час, але не пізніше 22.08.2023 року, у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виник злочинний, корисливий умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану, а саме будь-якого цінного майна, яке належить ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та яке останній зберігає за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_4 .

Так, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, приблизно о 21.20 годин 22.08.2023 року, заздалегідь не домовляючись про зустріч з ОСОБА_14 , прийшов за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_4 , переліз через паркан та зайшов до кімнати, де знаходилися ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які розпивали спиртні напої. Також, в будинку знаходилася мати ОСОБА_14 ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка відпочивала у своїй кімнаті.

В подальшому, приблизно о 22.00 годині 22.08.2023 року ОСОБА_8 , знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_4 , з метою реалізації свого злочинного корисливого умислу під вигаданим приводом почав вимагати борг в сумі 800 грн, які ніби-то винен йому ОСОБА_14 , на що останній категорично заперечував як таку, саму наявність вказаного боргу.

Після цього, ОСОБА_8 , реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, застосував до потерпілого ОСОБА_14 фізичне насильство, небезпечне для життя в момент заподіяння, а саме: ОСОБА_8 , взявши плоскогубці, як знаряддя вчинення злочину та тримаючи їх в своїй лівій руці, завдав не менше 3-х сумісно нанесених в хаотичному порядку ударів в область голови та правого ока ОСОБА_14 , від яких останній втратив рівновагу. В цей час, ОСОБА_8 , не зупиняючись на досягнутому, продовжив наносити хаотичні удари газовим ключем та кулаками по голові, та тулубу ОСОБА_14 , спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови та лобної ділянки, таким чином застосувавши насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Після чого ОСОБА_8 , скориставшись тим, що своїми незаконними діями подавив волю до будь-якого опору з боку ОСОБА_14 та доводячи свій злочинний умисел до кінця, відкрито заволодів належним ОСОБА_14 телевізором марки «Samsung» моделі «smart 4» вартістю 3324,87 грн, велосипедом марки «Action» чорного кольору вартістю 3333,20 грн та рюкзаком бренду «Skechers» чорного кольору, в якому знаходились інструменти, які матеріальної цінності для потерпілого не несуть, та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними, незаконними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 6658,07 грн.

Також, 22.08.2023 року приблизно о 22.15 годин (більш точного часу в ході досудового розслідування не вдалось установити за можливе) у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, а саме будь-якого цінного майна, яке знаходилось в будинку АДРЕСА_4 та яке належить ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З цією метою, 22.08.2023 року приблизно о 22.15 годин (більш точного часу в ході досудового розслідування не вдалось становити за можливе), ОСОБА_8 повернувся до будинку АДРЕСА_4 , де знаходились ОСОБА_19 та ОСОБА_14 та реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи умисно, повторно, з корисливого мотиву, передбачаючи спричинення майнової шкоди потерпілій та бажаючи її настання, усвідомлюючи, що його дії є відкритими та очевидними для ОСОБА_19 та присутнього в будинку - ОСОБА_14 , зайшов до спальної кімнати будинку АДРЕСА_4 , де помітив та взяв належну ОСОБА_19 жіночу сумку.

В цей час, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, перебуваючи в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_4 , побачив в правій руці ОСОБА_19 , яка сиділа на дивані, мобільний телефон марки «Redmi 9A» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який останній визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_8 підійшов впритул до ОСОБА_19 , схопив її за праву руку та, вихопивши мобільний телефон марки «Redmi 9A» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в чохлі типу «Книжечка» червоного кольору з матеріалу еко-шкіра, вийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , при цьому, утримуючи при собі раніше викрадену сумку, яка належить ОСОБА_19 .

Доводячи свій злочинний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_19 , вчинений повторно, в умовах воєнного стану, до кінця, перебуваючи у тому ж місці та в той же час, тобто на території домоволодіння АДРЕСА_4 , 22.08.2023 року приблизно о 22.15 годин, діючи умисно, з корисливих мотивів, дістав з сумки ОСОБА_19 гаманець коричневого кольору з матеріалу еко-шкіра марки «Fabretti», в якому знаходилося 200 грн, та разом з гаманцем марки «Fabretti» вартістю 138,33 грн, в якому знаходилося 200 грн, з мобільним телефоном марки «Redmi 9A» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 вартістю 2415,74 грн в чохлі «книжечка» з матеріалу еко-шкіра вартістю 75 грн, переліз через паркан, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, спричинивши при цьому потерпілій ОСОБА_19 майнову шкоду на загальну суму 2829,07 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи сторони захисту щодо відсутності доказів винуватості обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях є безпідставними з огляду на таке.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні показав, що він не був знайомий з обвинуваченим. 18.03.2023 року він був вдома у стані сп`яніння. Особа, яка зайшла до його домоволодіння, побила його та забрала телефон, планшет та шуруповерт;

- показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засідання показав, що 18.03.2023 року о 02.00 годині він переходив дорогу та зустрів обвинуваченого, який запропонував провести його. Проходячи біля будинку ОСОБА_20 , де горіло світло, обвинувачений почав питати у свідка, що ОСОБА_20 має у володінні, після чого обвинувачений пішов подивитися, перестрибнувши через паркан та зайшовши у будинок. Наступного дня він зустрівся з обвинуваченим, який повідомив, що дарма він (свідок) не пішов з ним, бо обвинувачений набрав там інструментів;

- показами свідка ОСОБА_13 , який в суді першої інстанції повідомив, що йому зателефонував ОСОБА_12 . Коли він прийшов на вул. Калинову, біля ломбарду були обвинувачений та ОСОБА_12 , який попросив його закласти телефон. Після того, як він заклав телефон, гроші (приблизно 4000 грн.) передав ОСОБА_12 , а той передав їх обвинуваченому;

- показами свідка ОСОБА_12 , який в суді першої інстанції повідомив, що влітку 2023 року він з обвинуваченим попросили ОСОБА_13 закласти телефон, так як в нього були документи. Гроші з закладеної речі віддали обвинуваченому;

- показами свідка ОСОБА_21 , який в судовому засіданні показав, що він працює в ломбарді, який знаходиться за адресою АДРЕСА_5 . ОСОБА_8 є клієнтом цього ломбарду та в березні місяці обвинувачений здав шуруповерт.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.06.2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яку він в кінці березня 2023 року зустрів біля перехрестя вул. Калинова та проспекту Слобожанський, та яка через ОСОБА_22 передала йому мобільний телефон з метою здачі його до домбарду (т.2 а.п. 39-41);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.06.2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_21 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка 19.03.2023 року перебувала в приміщенні Ломбарду Онікс, та яка надала для оцінки шуруповерт марки Дніпро-М (т.2 а.п. 49-51).

- договором товариства «Ломбард «Онікс» про надання фінансового кредиту під заставу № DP-2.178584/0 від 19.03.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_8 під заставу електроінструменту шуруповерт Dnipro-M CD-200ВС Ultra видано фінансовий кредит у сумі 1600 грн. (т. 2 а.п.54);

- протоколом огляду місця події від 21.09.2023 року з фототаблицею до неї, відповідно до якого об`єктом огляду є домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 (т.2 а.п. 92-96);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи захисника про те, що за показами потерпілого ОСОБА_10 , які він надав в суді першої інстанції, він не пам`ятає, хто приходив до нього ввечері 18.03.2023 року, 19.03.2023 року помітив, що у нього викрадено належні йому телефон, планшет та шуруповерт, а також, що з ОСОБА_8 він не знайомий і раніше його не бачив та сам ОСОБА_8 ніколи не був знайомий з потерпілим та не викрадав його майно, - є безпідставними, оскільки зазначене жодним чином не спростовує висновків суду щодо винуватості ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України, яка підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , які узгоджуються між собою, та підтверджуються письмовими доказами, а саме: - протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.06.2023 року, відповідно до яких ОСОБА_13 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка в кінці березня 2023 року через ОСОБА_12 передала йому мобільний телефон з метою здачі його до ломбарду, а ОСОБА_21 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка 19.03.2023 року в приміщенні ломбарду Онікс надала для оцінки шуруповерт марки Дніпро-М; - договором товариства Ломбард Онікс від 19.03.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_8 під заставу електроінструменту шуруповерт Dnipro-M CD-200ВС Ultra видано фінансовий кредит у сумі 1600 грн.

Посилання захисника на те, що судом не встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, особу, яка його вчинила, час та місце, а тому фактично відсутній склад кримінального правопорушення, - є безпідставним, оскільки з вироку суду вбачається, що судом першої інстанції відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення крадіжки ОСОБА_8 .

Твердження сторони захисту, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомили суду обставини, які не відповідають дійсності, - не є слушним, оскільки вказані свідки перед їх допитом в суді першої інстанції були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, що підтверджується присягою свідка (а.п.67, 68, 70 т.3) та технічним записом судового засідання від 31.10.2023 року, також їх покази узгоджуються між собою та з показами свідка ОСОБА_21 . Підстав не довіряти показам вказаних свідків у суду першої інстанції не було.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що договір про надання фінансового кредиту від 19.03.2023 року не можна вважати допустимим доказом, оскільки ОСОБА_8 його не підписував і вказані відомості паспорта громадянина України суперечать дійсним відомостям, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для визнання вказаного договору недопустимим доказом, так як він узгоджується з показами свідка ОСОБА_21 , який в судовому засіданні повідомив, що він працює в ломбарді, ОСОБА_8 є клієнтом цього ломбарду та підтвердив, що в березні місяці обвинувачений здав шуруповерт.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до житла особи, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України підтверджується наведеними у вироку доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні повідомила, що 22.08.2023 року приблизно о 21.00 годині прийшов її син з товаришем, проте, коли прийшов обвинувачений, - вона не чула. Через деякий час почула ОСОБА_23 . Зайшовши до спальні, побачила, що її син ОСОБА_24 сидить на дивані весь в крові. Також побачила обвинуваченого, у якого в лівій руці було щось металеве. Обвинувачений забрав сумку, телевізор та велосипед. Потім повернувся та ще кілька разів вдарив її сина;

- показами потерпілого ОСОБА_14 , який в судовому засіданні повідомив, що 22.08.2023 року в вечері він зі знайомим ОСОБА_25 , з яким вирішив випити, пішли до потерпілого додому. Коли вони були вдома, зайшов ОСОБА_8 . Після чого вони випили втрьох. Потім ОСОБА_8 почав вимагати борг в сумі 800 грн, проте він нічого не винен обвинуваченому. Після чого ОСОБА_14 відчув 3-4 удари по голові та в тулуб, через що втратив рівновагу та свідомість. Через 30 хвилин він прийшов до тями та зі слів матері почув, що ОСОБА_8 забрав телефон, телевізор та велосипед.

Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_26 підтвердив надані ним раніше покази в суді першої інстанції і пояснив, що після нападу обвинуваченого він звернувся в лікарню для надання йому медичної допомоги та не заперечував того, що він міг надати довідку з лікарні слідчому, коли приходив на допит;

- показами свідка ОСОБА_15 , який в суді першої інстанції показав, що 22.08.2023 року ввечері зустрівся з потерпілим ОСОБА_14 , з яким пішли до потерпілого додому пити горілку. Коли він пішов до кухні за кружками, то почув, що хтось проходив. Потім побачив у будинку обвинуваченого, після чого повернувся ще раз на кухню взяти ще чарки. Коли повернувся, побачив, як ОСОБА_8 б`є ОСОБА_14 , внаслідок чого ОСОБА_14 був в крові, після чого обвинувачений виніс телевізор, який він допоміг перекинути через паркан та хотів забрати велосипед. Обвинувачений вимагав від потерпілого гроші;

- показами свідка ОСОБА_27 , який в суді першої інстанції показав, що він зустрівся біля магазину «Вишня» з обвинуваченим, який повідомив, що він «дав по шиї» ОСОБА_28 та забрав в нього велосипед;

- показами свідка ОСОБА_29 , яка в судовому засіданні повідомила, що вона працює продавцем продовольчих товарів. Влітку 2023 року була на роботі, коли до неї прийшов знайомий та дав телефон, подумавши, що вона його загубила, а коли повертався з магазину додому, її знайомий також побачив під кущами гаманець, в якому не було грошей, проте були картки, фотокартка з прізвищем. Потім до магазину зайшов потерпілий ОСОБА_14 з побитою головою, який сказав, що то гаманець його матері.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами та висновками експертів, а саме:

- протоколом огляду місця події та доданої до неї фототаблиці від 23.08.2023 року, відповідно до якого об`єктом огляду є домоволодіння АДРЕСА_4 , під час якого було виявлено та вилучено: предмет схожий на плоскогубці зі слідами РБК; сліди папілярних візерунків; марлевий тампон зі слідами РБК з поверхні сайдингового покриття; газовий ключ; зламаний молоток та інше (т.1. а.п. 14-26);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.08.2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_30 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка 22.08.2023 року близько 22.00 години здійснила розбійний напад на потерпілого за адресою АДРЕСА_4 (т.1 а.п. 48-49);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.08.2023 року та доданим до нього відеозаписом, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_14 відтворив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказавши на механізм скоєного проти нього злочину (т. 1 а.п.93-98);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.08.2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 розказав та показав механізм нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , давши пояснення щодо кількості ударів та їх локалізації (т.1 а.п.128-133);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.08.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_19 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка 22.08.2023 року близько 22.00 години здійснила на нього розбійний напад (т.1 а.п. 134-136);

- висновком експерта №2833е від 25.08.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: двох забійних ран в лобній області праворуч та в скроневій області праворуч волосистої частини голови; чотирьох поверхневих ран в тім`яній області праворуч, в лобній області праворуч (ближче до брови), в надбрівній області праворуч; чотирьох синців на верхній та нижній повіках правого ока з переходом на проекцію гайморової пазухи праворуч, на верхній та нижній повіках лівого ока з переходом на проекцію гайморової пазухи ліворуч, в проекції носо-губної складки ліворуч, в передвушній області праворуч; садна на верхній повіці правого ока; двох субкон`юнктивальних крововиливів в проекції зовнішнього кута правого та лівого ока; двох синців по передній поверхні лівого плечового суглобу з переходом на передню та передньо-зовнішню поверхні лівого плеча у верхній третині, в проекції грудного відділу правої ключиці з переходом на проекцію тіла грудини майже на всьому проміжку; двох внутнішньо-шкірних крововиливів по передній поверхні шиї по центру у верхній та середній третинах; семи саден по задній поверхні правого ліктьового суглобу, по передньо-зовнішній поверхні правого колінного суглобу, по передньозовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, по передній поверхні правої гомілки у середній третині, по передній поверхні правої гомілки у нижній третині, по передній поверхні лівої гомілки у верхній третині. Тілесні ушкодження могли утворитися від не менш як 5-6 механічних дій тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий та частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження в області лівої половини обличчя, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлені ушкодження знаходяться в анатомічних ділянках, доступних для нанесення власноруч, але враховуючи їх характер, не вважаються характерними. Враховуючи локалізацію та характери (тілесні ушкодження розташовані по різним анатомічним лініям та областям) та кількості виявлених ушкоджень, можливо сказати, що вони є не характерними для спричинення їх при одномоментному падінні з висоти власного росту (т.1 а.п. 169-172);

- висновком експерта №СЕ-19/104-23/32896-Д від 22.09.2023 року, відповідно до якого слід пальця руки розмірами 15х26 мм, залишений середнім пальцем правої руки на поверхні руків`я зламаного молотка особи, належить ОСОБА_8 . Слід пальця руки, розмірами 13 х30 мм, залишений вказівним пальцем лівої руки (а саме з правої частини руля велосипеду) належить ОСОБА_8 (т.2 а.п. 6-16);

- іншими письмовими доказами, які покладені в основу вироку та взяті до уваги судом як докази вини ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає, що покази потерпілих та свідків узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.

Посилання захисника на те, що наявна в матеріалах кримінального провадження довідка з медичного закладу не містить дати складання, вихідного номера, посади та прізвища, ім`я, по батькові особи, яка її видала, також невідомо як ця довідка з`явилась в матеріалах справи, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для визнання цієї довідки недопустимим доказом, так як з цієї довідки вбачається, що вона складена в приймальному відділенні КНП МКЛ №6 ДМР 23.08.2023 року, потерпілий ОСОБА_14 під час апеляційного перегляду повідомив, що він після нападу звернувся в приймальне відділення вказаної лікарні для надання йому медичної допомоги та не заперечував того, що він міг надати довідку з лікарні слідчому, коли приходив на допит.

Відповідь від 04.06.2024 року КНП МКЛ №6 ДМР щодо ненадання довідки оцінюється критично, оскільки довідка ( т.1 а.п.41-42) є в матеріалах кримінального провадження, крім того, відповідь не була надана до суду першої інстанції та предметом оцінки, а тому відсутні підстави відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України для дослідження доказу та його прийняття судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, висновок експерта №2833е від 04.09.2023 року, який складений на підставі вказаної довідки, не може вважатися недопустимим доказом, так як відсутні підстави вважати, що ця довідка не була вилучена у визначеному КПК порядку, так як потерпілий має право надавати докази відповідно до ст.56 КПК України.

Твердження, що вказана довідка, яка міститься в матеріалах досудового розслідування не пронумерована, є безпідставним, оскільки вказана обставина не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час слідчих експериментів за їх участю фактично було надано показання, які відповідно до ст. 95 КПК України не можуть братися судом до уваги, а також, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не були попереджені про право відмовитись від давання показань є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчі експерименти за участю свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_15 проведено з урахуванням вимог ст. 240 КПК України та у присутності понятих.

З технічних записів, на яких зафіксовані вказані слідчі експерименти, вбачається, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на місці вчинення кримінального правопорушення детально розповіли про обставини вчинення ОСОБА_8 злочинів, продемонстрували механізм заподіяння та локалізацію заподіяння потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2833е не суперечать механізму та локалізації виникнення ушкоджень, відображених в протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_14 , та встановленим судом обставинам.

Також з протоколів вбачається, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були попереджені про право відмовитись від давання показань, так як потерпілому відповідно до ст.56 КПК України, а свідку відповідно до ст.66 КПК України були роз`яснені їх права, ці протоколи підписані потерпілим, свідком і понятими, заяв та зауважень від учасників не надходило (а.п. 93-97, 128-132 т.2). Вказані слідчі експерименти були проведені з метою уточнення обставин події.

Окрім того, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України протоколи слідчих експериментів належать до документів та в розумінні ст. 84 КПК України є самостійним джерелом доказів, під час якого слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В свою чергу показання особи є також самостійним джерелом доказів, порядок отримання яких встановлено ч. 1 ст. 95 КПК України.

Отже, зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК України.

Якщо відомості повідомлено підозрюваним, потерпілим, свідком під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103-105, 240 КПК України, колегія суддів зазначає, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17).

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 не був залучений до слідчих експериментів, - є безпідставними, оскільки ч.3 ст.240 КПК України не передбачає обов`язкової участі обвинуваченого під час проведення слідчого експерименту з потерпілим, свідком.

Посилання сторони захисту на те, що у вказаних протоколах зазначена участь статистів, але їх участь ст. 240 КПК України не передбачена, окрім того, особа статиста не перевірялася, повні анкетні дані не зазначені, права і обов`язки не роз`яснювались, що є порушенням п. 1 ч. 3 ст. 104, ч. 3 ст. 223 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить вимог до особи статиста, так його функція зводиться до заміни певного учасника слідчого експерименту під час проведення такої слідчої дії, й підбір статиста здійснює особа, яка проводить відповідну слідчу дію. Статист не є самостійним учасником слідчого експерименту, й чинним КПК України не передбачено обов`язку вносити дані про особу, яка виконувала роль статиста, в процесуальні документи. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 29.11.2021 року (справа № 466/7895/19).

Твердження захисника, що в протоколі не зазначено назву засобів фіксації, які застосовувались, їх характеристики, умови використання, - не є слушним, оскільки відсутність у протоколі вказаної інформації жодним чином не впливає на встановлені обставини у результаті проведення відповідної слідчої дії.

Окрім того, відповідно до ст.107 КПК України фіксація такої процесуальної дії як проведення слідчого експерименту за допомогою технічних засобів не є обов`язковою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що протоколи слідчих експериментів від 24.08.2023 року та 25.08.2023 року, складені за результатами проведених за участю потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_15 . експериментів, відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статтям 104, 105 КПК України, а самі слідчі дії проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України, тому суд першої інстанцій обґрунтовано визнав їх допустимими доказами.

Доводи сторони захисту про те, що під час огляду місця події 23.08.2023 року було вилучено невеликий газовий ключ, на якому відповідно до висновку експерта № 1836/2432-БД від 25.09.2023 року не встановлено наявності крові, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана обставина жодним чином не спростовує висновків суду щодо винуватості ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України, яка підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме показами потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_15 , яким судом була надана належна оцінка.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_14 через чотири дні після подій приніс в поліцію другий газовий ключ і надав заяву-дозвіл на його вилучення, однак невідомо де він його взяв, і чому він не був вилучений під час огляду місця події, у зв`язку з чим, протокол огляду предмета від 26.08.2023 року є недопустимим доказом, оскільки вилучення було проведено не у встановленому КПК України порядку, є безпідставним, оскільки із заяви потерпілого ОСОБА_14 та з вказаного протоколу огляду вбачається, що потерпілий газовий ключ знайшов в спальній кімнаті за місцем свого проживання та добровільно видав його поліції, що він також підтвердив в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, враховуючи те, що відповідно до п.3 ч.1 ст.56 КПК України в ході кримінального провадження потерпілий має право подавати докази, в тому числі, слідчому, колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог КПК України в цьому випадку.

Колегія суддів вважає, що огляд газового ключа проведений відповідно до вимог КПК України із залученням понятих, потерпілого, спеціаліста та застосуванням технічних засобів фотофіксації, за результатами його проведення складено протокол, який містить підписи всіх учасників.

Твердження, що додатковий огляд місця події не проводився, - не є слушним, оскільки відповідно до матеріалів провадження та пояснень потерпілого він знайдений ним газовий ключ добровільно видав працівникам поліції, а тому підстави для проведення додаткового огляду місця події були відсутні, окрім того, згідно із положеннями кримінального процесуального закону, слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, та на власний розсуд визначає об`єм дій, спрямованих на перевірку наведених заявником обставин, достатній та необхідний, за переконанням слідчого чи прокурора.

Враховуючи вищенаведене, висновок експерта № 1836/2433-БД від 29.09.2023 року, відповідно до якого було проведено експертизу знайденого потерпілим газового ключа, не може вважатися неналежним доказом, про що вказує захисник у своїй апеляційній скарзі, так як судом апеляційної інстанції встановлено, що протокол огляду предмета від 26.08.2023 року є належним та допустимим доказом.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 неодноразово просив суд допитати свідка ОСОБА_16 , однак вказане клопотання судом було проігноровано, окрім того, цей свідок зазначений у реєстрі матеріалів досудового розслідування та прокурор не заявляв про відмову від допиту цього свідка, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений в суді першої інстанції просив допитати свідка Паранька, який відповідно до матеріалів провадження не зазначений у реєстрі матеріалів досудового розслідування, внаслідок чого суд першої інстанції неодноразово відкладав судовий розгляд з метою забезпечення стороною захисту участі вказаного свідка в судовому засіданні, так як у суду відсутні відомості щодо цього свідка. Прокурор в судовому засіданні від 29.11.2023 року зазначив, що вказаний обвинуваченим свідок стороною обвинувачення не заявлявся та не допитувався.

З матеріалів провадження вбачається, що під час досудового розслідування був допитаний свідок ОСОБА_31 , однак цього свідка прокурор в суді першої інстанції допитати не просив, також матеріали провадження не містять даних на підтвердження того, що сторона захисту просила допитати саме ОСОБА_32 . Таким чином, порушень судом першої інстанції вимог КПК України колегією суддів не встановлено.

Окрім того, захисник в апеляційній скарзі не зазначає, що саме може повідомити вказаний нею свідок на спростування висновків суду щодо винуватості ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: - ч. 4 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану; - ч. 4 ст. 187 КК України, за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого в умовах воєнного стану.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги захисника.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких та особливо тяжкого злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку; обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років, що не оскаржується прокурором.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 187 КК України, а саме не застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Санкція частини 4 статті 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Частиною 1 статті 65 КК України та абзацом 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2024 року ОСОБА_8 засуджено за ч.4 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 9 років, при цьому конфіскацію майна як обов`язкове додаткове покарання призначено не було, у зв`язку з чим суд не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, а саме не призначив обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 413 та п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції не було призначено обов`язкове додаткове покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді конфіскації майна.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України на строк, визначений судом першої інстанції, що не оскаржується прокурором, однак за ч.4 ст.187 КК України із конфіскацією всього належного йому майна, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією всього належного йому майна, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, наявності обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року задовольнити.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;

- за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років;

- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з 23.08.2023 року.

Зарахувати у строк відбування покарання перебування ОСОБА_8 під вартою за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 року - з 12.04.2023 року по 01.06.2023 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4