ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5312/21
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/ 453/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Херсонський апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002785 за апеляційною скаргою заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження, несене до ЄРДР за № 0002785 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2ст. 284 КПК України.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , завданих злочином залишено без розгляду.

Скасовано арешт на автомобіль Mercedes-Benz S 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на зазначений автомобіль, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2020 року.

Речові докази: автомобіль Mercedes-Benz S 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на зазначений автомобіль постановлено вважати повернутими ОСОБА_9 .

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_12 просить ухвалу від 09.08.2024 року змінити з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

У резолютивній частині судового рішення вказати, що витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 17.12.2020 року № СЕ-19/122-20/1944- ІТ у розмірі 1307,60 грн , судової інженерно-транспортної експертизи від 16.03.2021 року № СЕ-19/122-21/11541- ІТ у розмірі 1307,60 грн. , судової- медичної експертизи від 26.02.2021 року № 15 у розмірі 451, 68 грн підлягають стягненню з ОСОБА_9 на корить держави.

Речові докази : автомобіль Mercedes-Benz S 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на зазначений автомобіль повернути законному власнику ОСОБА_13 .

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 372 КПК, ч.1 ст. 126 КПК , закриваючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням винного із потерпілим на підставі ст. 46 КК України безпідставно як у мотивувальній частині так і у резолютивній частині не вказав рішення щодо процесуальних витрат у провадженні.

З посиланням на постанови Верховного Суду у справах № 554/11426/22, №930/497/23, № 342/1560/20, № 584/800/20, № 132/283/21, № 348/ 1527/20 апелянт зазначає, що при закритті кримінального провадження на підставі ст. 46 КК країни , тобто з нереабілітуючих підстав, процесуальні витрати понесені органом досудового розслідування має відшкодувати обвинувачений.

Апелянт зазначає, що з матеріалів провадження видно, що з метою встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень потерпілого , з`ясування обставин ДТП проведено було судові експертизи, за результатами яких вкладено висновки № СЕ-19/122-20/1944- ІТ, №СЕ19/122-21/11541- ІТ та у довідках зазначено вартість проведення цих експертиз- 1307, 60 грн, 1307, 60 грн та 451, 68 грн відповідно.

Тому документально підтверджені матеріалами справи витрати, які до того ж мають бути правомірно стягнуті з ОСОБА_9 на користь держави.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно в ухвалі не постановив рішення щодо процесуальних витрат.

Крім цього з посиланням на ч. 1 ст. 98, ч. 9 ст. 100 КПК України апелянт зазначає, що суд при вирішенні питання про речові докази безпідставно вказав, що автомобіль Mercedes-Benz S 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 слід повернути ОСОБА_9 .

Оскільки зі змісту ухвали слідчого судді Херсонського міського суду від 10.12.2020 року на вказаний автомобіль накладено арешт із забороною розпоряджатися та користуватися вказаним автомобілем, отже законним власником цього автомобіля є ОСОБА_13 , а не ОСОБА_9 .

Тому суд першої інстанції невірно вирішив питання про долю зазначеного речового доказу, оскільки він підлягає поверненню власнику, тим самим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Також зазначає, шо 17.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК вчиненого ОСОБА_9 внесено відомості до ЄРДР.

04.01.2022 року затверджено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 388 КК та у порядку ст. 291 КПК направлено до Херсонського міського суду.

Стверджує, що судом першої інстанції при постановленні ухвали стосовно ОСОБА_9 порушено одну із основних засад кримінального провадження, передбачену ст. 7 КПК - законність , оскільки ухвалу суду постановлено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Адвокат ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_11 , потерпілий та обвинувачений в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяву про відкладення апеляційного розгляду не подавали.

Неприбуття зазначених учасників судового провадження до судового засідання не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурором не оспорюються висновки суду щодо правової оцінки обставин провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та правильності висновків суду щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного із потерпілим. Тому ухвала суду в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги зводяться до допущення судом порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про речові докази та процесуальні витрати.

Перевіряючи такі доводи апеляційної скарги , колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч. 2 ст. 124, ч.1 ст. 126 КПК України , та з урахуванням правових позицій Верховного Суду , викладених у постанові від 29.09.2021 року у справі №342/1560/20 та від 01.02.2024 року у справі № 930/497/23 при закритті кримінального провадження з нереабілітуючої обставини, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Як видно із ухвали суду , що оскаржується, суд навів мотиви , з яких він не прийняв рішення щодо процесуальних витрат.

При цьому суд вказав, що за відсутності у матеріалах справи документального підтвердження понесених витрат на залучення експерта, суд не має процесуальної можливості вирішити це питання.

З матеріалів провадження, що надійшли із суду першої інстанції, вбачається, що прокурором не надавалися суду ні висновки експертиз, на які посилається апелянт, ні довідки чи інші документи , які підтверджують розмір понесених витрат на залучення експерта.

З технічного запису судового засідання від 09.08.2024 року вбачається, що на пряме питання головуючого судді до прокурора про надання довідок про вартість проведених експертиз у провадженні, прокурор вказала, що у неї таких довідок не має і послалася на те, що у обвинувальному акті вказано які експертизи проведені та їх вартість.

Зважаючи на приписи ст. 124 та ст. 126 КПК України про те, що з обвинуваченого на користь держави стягуються лише документально підтверджені витрати на залучення експерта, які суду прокурором не були надані, всупереч твердженням апеляційної скарги , суд дійшов вмотивованого висновку, що за цих обставин він не має можливості вирішити питання про процесуальні витрати.

Обвинувальний акт не є документом, який підтверджує розмір витрат понесених на проведення експертизи.

При цьому колегія суддів враховує приписи ст. 26 КПК України , згідно з якими сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону та всупереч наявним підставам не стягнув з обвинуваченого зазначені в апеляційній скарзі на проведення експертизи, колегія суддів визнає необґрунтованими, зважаючи на ненадання прокурором суду документально підтверджених доказів понесення витрат на залучення експертів у вказаному кримінальному провадженні та їх розміру.

Також колегія суддів враховує , що ч. 1 ст. 412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Питання про розподіл процесуальних витрат може бути вирішене вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК України.

Апеляційним судом відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про залучення до матеріалів справи та дослідження на стадії апеляційного розгляду довідок про витрати на проведення експертиз, зважаючи на приписи ч.3 ст. 404 КПК України згідно з якими за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зважаючи на те, що прокурор не навів переконливих доводів про те, що існували обставини, які б перешкодили прокурору надати зазначені довідки в суді першої інстанції, апеляційний суд не знаходить обґрунтованих підстав для задоволення цього клопотання.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити прокурору, що він не позбавлений можливості звернутися із відповідним клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, з огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду висловлений у постанові від 17 червня 2020 року справа № 598/1781/17 та правовий висновок Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 року у справі № 756/8785/22.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги в якій оспорюється висновок суду в частині вирішення долі речових доказів, колегія суддів враховує, що з матеріалів провадження , технічного запису судового засідання від 09.08.2024 року вбачається, що у матеріалах провадження відсутня ухвала слідчого судді від 10.12.2020 року , на яку посилається апелянт та суду не надавалися відомості про, які зазначає апелянт щодо власника транспортного засобу, фактичних обставин за яких ОСОБА_9 обвинувачується у іншому кримінальному провадженні.

Отже доводи апеляційної скарг про те, що суд безпідставно не взяв ці обставини до уваги , колегія суддів відхиляє, оскільки справу судом , як то передбачене ст. 26, 22 КПК України розглянуто з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності на підставі тих доказів та документів, які були надані сторонами кримінального провадження .

З технічного запису судового засіданні вбачається, під час судового засіданні 09.08.2024 року прокурор просила суд скасувати арешт з речового доказу- автомобіля, який був накладений ухвалою слідчого судді від 10.12.2020 року, при цьому прокурор вказала, що не може надати суду вказану ухвалу слідчого судді , вказала на те, що про неї зазначено у реєстрі матеріалів досудового розслідування та зазначила, що автомобіль під час досудового розслідування під розписку був переданий обвинуваченому ОСОБА_9 .

При цьому прокурор не вказувала на те, що речовий доказ має бути переданий іншій особі.

В ухвалі суд першої інстанції не вирішив передати автомобіль обвинуваченому, всупереч твердженням апелянта, а вказав, що автомобіль вважати повернутим ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що за наведених обставин та виходячи із обсягу доказів, відомостей, які були надані прокурором суду, доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль, який на час скоєння ДТП перебував у користуванні ОСОБА_9 і переданий органом досудового розслідування йому на зберігання, що підтвердив прокурор в судовому засіданні, за таких обставин мав були переданий судом іншій особі, позбавлені доказового та правового обґрунтування .

Враховуючи викладене, колегія суддів, колегія суддів дійшла висновку, що з підстав, які наведені в апеляційній скарзі ухвала суду зміні не підлягає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2024 року щодо ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу протягом 3 місяців може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4