справа № 208/4825/24
№ провадження 1-кп/208/419/24
УХВАЛА

15 серпня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000446, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Курилівка Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не працевлаштований, не одружений, мешкає без реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

який обвинувачується за ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла зазначена справа. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Під час судового засідання 15.08.2024 року, захисником заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно Шепель в частині інкримінованих злочинів за ст. 185 ч.4 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання захисник зазначив, що 09.08.2024 року набув чинності Закон № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»

Зазначеним Законом внесені зміни до ст. 51 КУпАП та дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вказувала, що для кваліфікації злочинів чи адміністративних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Податкова соціальна пільга визначена Податковим Кодексом України для відповідного року, і у 2024 році прожитковий мінімум для працездатної особи становить 3 028 грн. на місяць, тож сума соціальної пільги також збільшилась і становить 1514 грн. Отже, за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість вкраденого становить до 3 028 грн., особа несе відповідальність за КУпАП.

Захисник зазначає, що ОСОБА_7 інкриміновані дві крадіжки на суми 2 260 та 369 гривень відповідно, тобто меншим розміром чим це передбачено для кваліфікації його дій як кримінального правопорушення.

Керуючись Конституцією України, КК та КПК України, просив суд закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення Шепель за ст. 185 ч.4 КК України.

Обвинувачений підтримав клопотання адвоката.

Прокурор не заперечував проти заявленого клопотання.

Суд, вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до обвинувального акту, Шепель інкриміновано вчинення 03.04.2024 року двох крадіжок майна ОСОБА_8 , тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, вартість якого на момент вчинення кримінального правопорушення, становила 2 260 та 369 гривень відповідно.

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон), відповідно до якого ст. 51 КУпАП викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної ст. 169 цього Кодексу для відповідного року, та дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01.01.2024 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становить 3 028 грн.

З 09.08.2024 року дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто до 3 028 грн., а отже суд вважає, що внаслідок прийняття Закону, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачується Шепель, оскільки розмір викраденого майна, зазначеного в обвинувальному акті становить 2 260 та 369 гривень відповідно.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частина 7 ст. 42 Закону України «Про правотворчу діяльність», у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акта в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Частина 3 ст. 479-2 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст. 284 цього Кодексу.

Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Обвинувачений Шепель не заперечував проти закриття кримінального провадження з зазначених підстав, і суд приходить до висновку, що клопотання захисника про закриття кримінального провадження є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Враховуючи підстави заявленого стороною захисту клопотання про закриття провадження у справі, прокурор заявив клопотання про зміну відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з покладенням обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Сторона захисту зазначене клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, зазначено, що оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні не є збитками, то такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зважаючи на викладене, суд вважає що процесуальні витрати понесені державою по проведенню судових експертиз, підлягають стягнення з обвинуваченого.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 369, 371, 372, 376, 479-2 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000446, в частині обвинувачення ОСОБА_6 по ч.4 ст. 185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України закрити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити на особисте зобов`язання, звільнивши ОСОБА_4 з під-варти в залі суду негайно.

Строком до 12.10.2024 року покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками по справі поза межами судових засідань.

Речові докази мобільний телефон «REDMI A 1», який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 , залишити у власника.

Ухвала суду в частині закриття кримінального провадження може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1