Справа № 639/947/23
№ провадження 1-кп/646/162/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000086 від 29.09.2022р. за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.111-1 та ч.1 ст.111-2 КК України,

встановив:

Червонозаводський районний суд м.Харкова здійснює розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурор подав про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою строком на 60 діб. Клопотання мотивоване тим, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Крім того, наявні ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризик переховування обвинуваченого від суду та ризик його незаконного впливу на свідків. Про ризик втечі свідчить те, що до моменту затримання він залишив місце свого проживання у м.Куп`янськ, а органу досудового розслідування не було відоме місце його мешкання. Тому, з урахуванням цієї обставини, з огляду на тяжкість обвинувачення та обставини інкримінованих йому злочинів, хоча ОСОБА_8 раніше не судимий, існує ризик того, що він може ухилитися від суду для уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, оскільки він обізнаний щодо обставин їх особистої ситуації, у тому числі, місця проживання, роботи та сімейного стану свідків. Отже, обвинувачений може вчиняти на них тиск умовляннями або погрозами з метою змусити їх відмовитися від раніше наданих показань.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та доводи, яким воно обґрунтоване.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора та подав клопотання, яким просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на тримання під вартою з визначенням розміру застави та у разі її внесення з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. В обґрунтування свого клопотання захисник посилається на тривалість тримання обвинуваченого під вартою, відсутність допустимих доказів на підтвердження інкримінованого ОСОБА_8 обвинувачення, а також відсутність ризиків, на які посилається прокурор, оскільки обвинувачений має сім`ю, малолітніх дітей на своєму утриманні, не судимий, має зареєстроване місце проживання, має місце роботи, а також ряд рухомого та нерухомого майна у власності. Крім того, згідно з ч.6 ст.176 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід, про що зазначив у своєму рішенні від 19.06.2024р. Конституційний Суд України. Захисник вважає, що з урахуваннях цих обставин запобіжний захід ОСОБА_8 може бути змінений або суд повинен визначити розмір застави як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід. Крім того, захисник посилався на те, що клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою складено та підписано прокурором ОСОБА_9 , яка на цей час перебуває поза межами України, а подане до канцелярії суду прокурором ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора та підтримав клопотання захисника ОСОБА_6 , посилаючись на те, що усі клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою є ідентичними, а інтенсивність ризиків, на які посилається прокурор, з часом зменшується. Підстави подальшого тримання обвинуваченого під вартою прокурором у клопотанні чітко не вказані, а зазначаються лише припущення.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора, підтримав клопотання та доводи своїх захисників, а також пояснив, що не згоден з обсягом та правовою кваліфікацією інкримінованого йому обвинувачення.

Прокурор заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_6 .

Вислухавши сторони, дослідивши доводи їх клопотань, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та відсутність підстав для задоволення клопотань сторони захисту.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.111-1 та ч. 1 ст.111-2 КК України, які є кримінальним проступком та особливо тяжким злочином відповідно.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111-1 КК України, закон встановлює покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

За вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

З огляду на наявність інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача, що обвинувачений, можливо, вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, існує обгрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.11.2022р. до ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався відповідними ухвалами слідчих суддів та суду.

Підставами для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 ухвалою суду від 14.08.2024 були наявність обгрунтованої підозри та ризиків втечі і незаконного впливу на свідків.

І хоча з часом ці ризики зменшилися, вони не перестали існувати з огляду на наступне.

ОСОБА_8 є уродженцем м. Куп`янськ Харківської області, громадянином України, одруженим, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 , раніше не судимий, працює директором Приватного підприємства «Полесадсервіс». Отже, зареєстроване місце проживання та місце роботи знаходиться у прикордонному з Російською Федерацією районі, на відстані менш ніж у 40 км до державного кордону України з Російською Федерацією. Куп`янський район на цей час частково перебуває під окупацією державою-агресором та відноситься до територій, де ведуться бойові дії. Тому на цій території органи державної влади України мають обмежені можливості контролю державного кордону України з Російською Федерацією та умовної лінії між підконтрольною державній владі територією України та тимчасово окупованою територією України.

ОСОБА_8 обвинувачується у пособництві державі-агресору протягом окупації Куп`янського району, зокрема, шляхом встановлення дружніх контактів зі співробітниками спецслужби держави-агресора, отримання дозвільних документів у сфері торгівлі від представників окупаційної влади, а також передачі матеріальних ресурсів до Російської Федерації. Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, це дає достатні підстави вважати, що у обвинуваченого існують соціальні зв`язки з представниками окупаційної влади держави-агресора, а отже на території Російської Федерації та суміжних з Куп`янським районом тимчасово окупованих територіях України.

Враховуючи тяжкість обвинувачення та серйозність можливих наслідків кримінально-правового переслідування ОСОБА_8 державою, ці обставини свідчать про існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Наявність у обвинуваченого дружини та неповнолітніх дітей, а також місця проживання у м. Харкові, де його дружина та діти проживають як внутрішньо переміщені особи, не є гарантією його належної поведінки та запобіжником ризику втечі, враховуючи тяжкість можливих правових наслідків для нього в результаті кримінального переслідування.

При цьому у сім`ї обвинуваченого відсутній тривалий зв`язок з м.Харковом, в якому дружина та діти обвинуваченого проживають як внутрішньо переміщені особи.

Крім того, наявний ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків з урахуванням обізнаності обвинуваченого з обставинами особистої ситуації свідків, які є місцевими мешканцями АДРЕСА_1 , де проживав та працював ОСОБА_8 , а також з огляду на тяжкість інкримінованого йому обвинувачення.

Про існування цього ризику свідчать й наступні обставини.

Так, під час допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 вона повідомила, що на її номер у застосунку «Telegam» від дружини обвинуваченого приходили погрозливі повідомлення, які та згодом видалила, але свідок встигла зробити скриншоти цього листування.

Після допиту свідка ОСОБА_12 головуючим було зроблене повторне попередження присутній у судовому засіданні дружині обвинуваченого ОСОБА_13 у зв`язку з невиконанням нею розпорядження головуючого припинити порушувати порядок у залі судового засідання, оскільки ОСОБА_13 висловлювалася без дозволу головуючого. При цьому свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що ці висловлювання були адресовані їй та носили негативний характер.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, то такі висновки є передчасними. На цій стадії не доведеність інкримінованого обвинувачення, що може мати місце лише за результатами судового розгляду. Суд оцінює інкриміноване обвинувачення лише з точки зору наявність інформації, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений, міг вчинити інкриміновані злочини.

Щодо посилань сторони захисту на рішення Конституційного Суду України від 25.06.2019 №8-р/2019 ( у справі № 3-68/2018(3846/17, 2452/18, 3657/18, 347/19), а також від 19.06.2024 р. № 7-р(ІІ)/2024 (у справі №3-111/2023(207/23, 315/23)), то у рішенні від 19.06.2024 Конституційний Суд не робив висновків про неконституційність норми частини шостої статті 176 КК України у чинній редакції.

Так, предметом розгляду Конституційним Судом України у справі № 3-111/2023(207/23, 315/23) була перевірка на відповідність Конституції України (конституційність) частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України (далі - Кодекс), згідно з якою „під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Стаття 176 КПК України була доповнена вказаною правовою нормою на підставі Закону України від 14.04.2022 (зі змінами, внесеними Законом України від 16.08.2022).

І ця норма не є аналогічною нормі частини п`ятої статті 176 КПК України в редакції від 07.10.2014, конституційність якої була предметом перевірки Конституційним судом України у справі № 3-68/2018(3846/17, 2452/18, 3657/18, 347/19), як на цьому наполягає захисник ОСОБА_6 .

Так, норма ч.5 ст.176 КПК в редакції від 07.10.2014 була викладена наступним чином: «Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України».

Чинна норма ч.6 ст.176 КПК України передбачає, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

При цьому п.5 ч.1 ст.176 КПК України не встановлює правила безальтернативності запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Рішенням від 19.06.2024 КСУ визнав такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України. Конституційний Суд України зазначив, що статтю 176 Кодексу Законом України „Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки від 14 квітня 2022 року № 2198-IX доповнено частиною шостою задля захисту національних інтересів України, захисту української державності „від злочинів проти національної і громадської безпеки, та недопущення ухилення винними особами від відбуття кримінального покарання за вчинення злочинів вказаної категорії, а також злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. Унаслідок таких законодавчих змін за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовують лише під час дії воєнного стану, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні певного переліку злочинів (статті 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України). Конституційний Суд України вбачає правомірною мету, з якою законодавець доповнив частиною шостою статтю 176 Кодексу, маючи намір посилити захист суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України за рахунок установлення вказаною нормою Кодексу тимчасово (на період дії воєнного стану) особливого порядку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів, які за тяжкістю й характером є наднебезпечними в умовах воєнного стану.

Крім того, КСУ наголосив, що з огляду на приписи статті 131, частин першої, третьої статті 176, статті 177, частини першої статті 183 Кодексу, запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного або обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами за певних умов може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі. За таких умов без тримання особи під вартою, особливо якщо така потреба зумовлена тяжкістю й характером злочинів, у яких підозрюють або обвинувачують особу, наявністю ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, практично неможливо буде забезпечити виконання цією особою процесуальних обов`язків, запобігти її спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, іншій неналежній процесуальній поведінці, що перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження або й зовсім унеможливить його й створюватиме у зв`язку із цим загрози низці публічних інтересів.

Що стосується права суду не визначати розмір застави при застосуванні такого запобіжного заходу як тримання під вартою, то воно надано нормою абзацу восьмого частини четвертої статті 183 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

У цьому кримінальному провадженні існує суспільний інтерес, пов`язаний з особливою вразливістю публічних інтересів в період дії воєнного стану та необхідністю захисту національної безпеки держави у зв`язку з невиправданою збройною агресією РФ проти України, її посяганням на суверенітет та територіальну цілісність України.

Кримінальні правопорушення, вчинення яких інкримінується ОСОБА_8 , відносяться до тих, які посягають на основи національної безпеки України, сфера якої під час воєнного стану та в умовах невиправданої військової агресії РФ проти України, є особливо вразливою.

Таким чином, враховуючи серйозність обвинувачень та суворість можливого покарання та, відповідно, наявність суспільного інтересу у цьому кримінальному провадженні, вищевказані ризики є досі актуальними, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не можуть їм запобігти.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, який може бути забезпечений триманням обвинуваченого під вартою, переважає право обвинуваченого на свободу.

Враховуючи всі вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що єдиним ефективним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та запобігти ризикам втечі та незаконного впливу на свідків, є тримання під вартою.

За правилами абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість обвинувачення, а також обставини, які свідчать про ризиків переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків.

Крім того, у судовому засіданні було з`ясовано, що обвинувачений не розуміє правової природи та мети такого запобіжного заходу як застава, оскільки він заявив, що згоден на те, щоб держава користувалася його грошовими коштами для забезпечення перебування його на свободі.

Суд роз`яснив обвинуваченому, що призначення застави полягає у забезпеченні виконання покладених на цю підозрюваного, обвинуваченого процесуальних обов`язків. Тобто, застосовуючи такий запобіжний захід, суд повинен переконатися, що застава гарантує належну процесуальну поведінку підозрюваного, обвинуваченого. Застава обертається у дохід держави лише у тому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений не виконає покладених на нього законом або судом процесуальних обов`язків.

Застосування застави можливе тоді, коли суд переконається, що ризик втратити внесену заставу утримує підозрюваного, обвинуваченого від вчинення дій, які можуть перешкодити правосуддю. Тобто застава повинна бути достатньою гарантією для стримування обвинуваченого від дій, які можуть перешкоджати завданням кримінального провадження.

В той же час, з урахуванням наведених вище ризиків, у суду немає впевненості, що застава забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_8 виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та гарантує запобіганню ризикам втечі та незаконного впливу на свідків.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про те, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу було складено та підписано прокурором ОСОБА_9 , а подане до канцелярії суду прокурором ОСОБА_10 , то вони не впливають на висновки суду, оскільки обидва прокурора входять до групи прокурорів к цьому кримінальному провадженні. Крім того, клопотання складене прокурором ОСОБА_9 27.09.2024. Кримінальний процесуальний закон не забороняє прокурору подавати до суду клопотання, які складені іншим прокурором, що входить до групи в одному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 174, 176- 178, 183, 199, 369-372 КПК Україні, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу або встановлення розміру застави ОСОБА_8 .

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 грудня 2024 року включно.

Строк дії ухвали до 05 грудня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, якщо він перебуває під вартою - у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий - суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3