Справа № 517/1292/24
Провадження 1-кп/517/70/2024

ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2024 року Фрунзівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 при секретареві ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошарка Фрунзівського району Одеської області, українця, гр. України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України;
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
12 липня 2023 року біля 18 годин 30 хвилин ОСОБА_3 знаходячись в будинку за місцем мешкання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , коли йому зателефонувала мати ОСОБА_7 та повідомила, що худоба ОСОБА_5 пошкодила рослини соняшнику ОСОБА_3 . Дізнавшись про дану подію, ОСОБА_3 домовився з гр. ОСОБА_8 , щоб останній привіз його в АДРЕСА_2 по місцю мешкання ОСОБА_5 . Так, 12.07.2024 року біля 19 годин 00 хвилин ОСОБА_3 разом із ОСОБА_8 поїхали до ОСОБА_5 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в ході суперечки у ОСОБА_3 виник раптовий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , в результаті чого ОСОБА_3 наніс декілька ударів кулаком правої та лівої руки в область голови ОСОБА_5 , від чого останній впав на землю, після чого ОСОБА_3 продовжив свої умисні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та наніс ще один удар ногою по тулубу з лівого боку ОСОБА_5 .
Вказаними діями ОСОБА_3 спричинив середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_5 у вигляді закритого перелому десятого ребра зліва без зміщення.
Тим самим, в ході досудового розслідування встановлені достатні підстави обвинувачувати ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав в повному обсязі і показав суду, що 12 липня 2024 рокудійсно заподіяв тілесні ушкодження, а саме перелом ребра ОСОБА_5 . У вчиненому щиро розкаявся і просив суд суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав суду, що 12 липня 2024 рокуОСОБА_3 дійсно заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді перелому ребра. Претензії матеріального характеру до обвинуваченого не має та просить його покарати у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що окрім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, його вина була повністю встановлена в ході судового розгляду наданими суду матеріалами, дослідженими письмовими і речовими доказами, які суд, керуючись законом, оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
На підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, а також такими які в своїй сукупності між собою встановлюють провину обвинуваченого, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 і кваліфікує його дії як вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується посередньо.
При призначенні виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, обставини які пом`якшують покарання.
Суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття.
Відповідно до досудової доповіді виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, так як він не становить небезпеки для суспільства.
Відповідно до ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» під час призначення покарання по кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За викладених обставин суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, проте з урахуванням особистості обвинуваченого, а також того, що ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому злочині, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Запобіжний захід не обирався. Процесуальні витрати відсутні.
Питання щодо речових доказів, слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Згідно ст.76 ч.1 п.п.1, 2, ч.3 п.2 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи,
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: