КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/4081/2023 Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України
Єдиний унікальний номер 755/6330/24 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 - ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000574, внесеному до ЄРДР 18 лютого 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, не маючого на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 1 березня 2012 року Новокаховським міським судом Херсонської області за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі; звільнений 1 серпня 2017 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 11 місяців 8 днів;

- 6 грудня 2018 року Новокаховським міським судом Херсонської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 28 лютого 2019 року Новокаховським міським судом Херсонської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 5 вересня 2019 року Новокаховським міським судом Херсонської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 277 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення волі; 6 березня 2022 року звільнений від відбування покарання на підставі Указу Президента України «Про помилування» № 106/2022 від 4 березня 2022 року,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 17 лютого 2024 року, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний корисливий злочин, у період воєнного стану за наступних обставин.

Так, 17 лютого 2024 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17.00 год., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували за адресою: АДРЕСА_3 , у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в якій проживає ОСОБА_9 , де ОСОБА_6 помітив на ліжку мобільний телефон марки «Xiаomi Redmi 10A», IMEI: НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 , та в цей момент у ОСОБА_6 виник умисел на повторне таємне викрадення даного майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_6 шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон марки «Xiаomi Redmi 10A», IMEI: НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 , вартістю 1200,00 грн., який належить ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_6 , утримуючи при собі мобільний телефон марки «Xiаomi Redmi 10A», IMEI: НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме 19 лютого 2024 року приблизно об 11.25 год. скористався послугами ломбарду ТОВ «Роял Кредит», де предметом застави був викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi Redmi 10A».

Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 1200,00 грн.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

На початку апеляційного розгляду заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 подані зміни до апеляційної скарги, в яких прокурор просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України закрити у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння відповідно до ст. 5 КК України, п. 41 ч. 1 ст.284 КПК України.

Зміни до апеляційної скарги обґрунтовані тим, що 9 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, ст. 5 КК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують кримінальну відповідальність особи, у такому разі вони поширюються на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання такими законами чинності.

Враховуючи те, що у кримінальному законі не визначено розмір кримінально караного викрадення чужого майна, така зміна КУпАП є зміною кримінального законодавства, яка пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність особи, а тому Закон № 3886-ІХ має зворотню дію в часі і поширюється на діяння ОСОБА_6 , вчинене ним 17 лютого 2024 року.

Відповідно до п. 5 р. XX Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для настання адміністративної і кримінальної відповідальності, встановлюється в розмірі податкової соціальної пільги, яка становить 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року.

Згідно з діючим на момент вчинення злочину законодавством, прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року становив 3028 гривень.

Таким чином, кримінальна відповідальність за крадіжку з врахуванням змін, внесених Законом №3886-ІХ, настає за вчинення крадіжки на суму 3028 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення крадіжки на суму 1200 грн., кримінальне провадження стосовно нього підлягає закриттю.

Потерпілий та обвинувачений, повідомлялись про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Вислухавши позицію прокурора, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до положень ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Диспозицією ч. 1 ст. 185 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка). Проте, сума крадіжки, з якої настає кримінальна відповідальність, диспозицією не передбачена.

Водночас частиною 1 ст. 51 КУпАП станом на 17 лютого 2024 року передбачалась адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто, сума викраденого майна для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 185, 190, 191 КК України напряму залежить від вартості викраденого майна, встановленої ст. 51 КУпАП, для кваліфікації його як дрібного викрадення.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, особа підлягала кримінальній відповідальності, у т.ч. і за ст. 185 КК України, у взаємозв`язку зі ст. 51 КУпАП, пп. 169.1.1 ст. 169 ПК України, у разі, якщо сума крадіжки перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

З 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становив 3028 грн.

Таким чином, відповідно до статті 51 КУпАП (станом 17 лютого 2024 року) викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто, 302,8 грн. (0,2 х (50% х 3028).

З урахуванням положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, станом на 17 лютого 2024 року ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення.

Разом з тим, як обґрунтовано вказав прокурор у зміненій апеляційній скарзі, 9 серпня 2024 року набув чинності Закон № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Отже, з урахуванням вимог Закону № 3886-IX від 18 липня 20124 року особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням положень Закону № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа підлягає кримінальній відповідальності за ст. 185 КК України, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з положеннями ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів наголошує, що зміни, внесені Законом № 3886-IX від 18 липня 2024 року у ст. 51 КУпАП, безпосередньо впливають на розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність, і такі зміни поліпшують становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене у т.ч. і ст. 185 КК України.

З огляду на вимоги Закону № 3886-IX, положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає у 2024 році кримінальна відповідальність, становить 3028 грн.

Зважаючи на те, що вартість викраденого ОСОБА_6 майна є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону 3886-IX у взаємозв`язку з нормами Податкового кодексу України з 1 січня 2024 року настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 грн., колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 58 Конституції України, ст. 3, 5 КК України, вважає, що станом на час апеляційного розгляду - 28 листопада 2024 року - законом усунута караність діяння, вчиненого ОСОБА_6 , і таке діяння є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 51 КУпАП (в редакції Закону 3886-IXвід 18 липня 2024 року).

За змістом п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, враховуючи, що обвинуваченим не заперечувались фактичні обставини кримінального провадження, апеляційна скарга останнім не подавалась, зважаючи на положення ст. 417 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього за ч. 4 ст. 185 КК України - закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу зі змінами заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000574, внесеному до ЄРДР 18 лютого 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Речові докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження, - зберігати у матеріалах справи.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3