Номер провадження: 11-сс/813/1196/24
Справа № 496/4684/24 1-кс/496/1856/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000453 від 03.07.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26.07.2024 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маяки Біляївського районе Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30.06.2023 Біляївським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження воля строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

встановив:

В провадженні СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000453 від 03.07.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, скоєного, відповідно до клопотання слідчого, за наступних обставин.

ОСОБА_6 будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, судимість за яке не знята та не погашена, переслідуючи злочинну мету незаконного збагачення за рахунок незаконного збуту наркотичних засобів, у невстановлений слідством час та місці, у невстановленої особи, умисно, із корисливих мотивів, незаконно придбав з метою подальшого збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс у невстановленій кількості. Далі, ОСОБА_6 , розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, став незаконно зберігати раніше придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 придбати в нього особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, по ціні 200 гривень за 1 г.

У подальшому, 25 липня 2024 року, ОСОБА_6 домовився з ОСОБА_7 , який діяв на підставі постанови про контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, про зустріч біля магазину «Точка», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Надалі, 25 липня 2024 року, приблизно о 17 год. 00 хв., ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_7 в заздалегідь обумовленому місці, а саме біля магазину «Точка», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 200 гривень, в якості плати за особливо небезпечний наркотичний засіб. ОСОБА_6 , отримавши грошові кошти, повідомив ОСОБА_7 , що передасть особливо небезпечний наркотичний засіб пізніше. В подальшому, 25 липня 2024, близько 18 год. 15 хв., ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що для отримання наркотичного засобу, йому потрібно прибути на берег річки ОСОБА_8 , біля гирла річки Курудурова. 25 липня 2024, близько 18 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на березі річки ОСОБА_8 , біля річки ОСОБА_9 (за координатами ІНФОРМАЦІЯ_2 "E) на території Одеського району Одеської області, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, передав, тобто, незаконно збув ОСОБА_7 паперовий згорток з речовиною рослинного походження темно - зеленого кольору, яка, відповідно до результатів тесту IDenta LOT3024723A на речовини щодо виявлення канабісу, містить особливо наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс.

Таким чином, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України.

25.07.2024 ОСОБА_6 затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

26.07.2024 ОСОБА_6 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

26.07.2024 старший слідчий СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_11 клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, із визначенням застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; а також вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого, підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21 вересня 2024 року включно,в межах строку досудового розслідування, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 (вісімдесяти) розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн,з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість, пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні злочину за ч.2 ст.307 КК України та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі захисник посилається на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, оскільки органом досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі дії, вважає застосований запобіжний захід надто жорстоким. Крім того, захисник вважає, що застосування цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання ОСОБА_6 забезпечить ефективність досудового розслідування, оскільки у м. Біляївка Одеської області знаходиться і орган досудового розслідування і орган прокуратури, а ОСОБА_6 зможе на першу вимогу з`являтись для проведення слідчих дій, що зекономить процесуальний час та матеріальні витрати.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, які не заявляли клопотань про особисту участь. При цьому, захисником у апеляційній скарзі зазначено прохання про здійснення апеляційного розгляду за її відсутності.

Також, розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак надіслав заперечення на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення. Також прокурор просив здійснювати розгляд за його відсутності.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення апеляційним судом встановлено таке.

Відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, є предметом перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які долучені до клопотання, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваного апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_6 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 (десяти) років з конфіскацією майна.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що підозрюваний, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному злочину, дані про особу підозрюваного, який є раніше судимою особою за злочин, вчинений також у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, колегія суддів погоджується із доводами слідчого та прокурора, щодо існування можливого ризику вчинення підозрюваним іншого кримінальне правопорушення, в тому числі аналогічного.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення в частині визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя правильно врахував обставини та тяжкість інкримінованого злочину, особу підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,який відповідає вимогам ст.182 КПК, а також поклав на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні тяжкого злочину, а також особи підозрюваного, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Зокрема матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Доводи захисника про здійснення більш ефективного досудового розслідування у разі застосування до підозрюваного домашнього арешту за місцем мешкання, яке знаходиться неподалік від органу досудового розслідування, на переконання апеляційного суду не є тим доводом, який може спростувати наявні у даній справі ризики та бути більш значущим поряд з ними.

Посилання захисника на те, що органом досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі дії апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки підозрюваний був затриманий 25.07.2024 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України, тобто на час розгляду апеляційної скарги не минуло навіть місяця з дня повідомлення особі про підозру, що свідчить про початковий етап досудового розслідування. Водночас, з матеріалів провадження вбачається, що у кримінальному провадженні проводились негласні слідчі (розшукові) дій, які потребують проведення їх повного і детального аналізу, подальшого зняття грифу таємності та використання в якості доказів у даному кримінальному провадженні. Також в даному кримінальному провадженні, цілком очевидно, існує потреба в проведенні інших слідчих дій, в тому числі проведення експертних досліджень.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26.07.2024, якою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в кримінальному провадженні №0000453 від 03.07.2024 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3