Провадження № 1-кс/554/9734/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 р. слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2 ,

за участю прокурора- ОСОБА_3

розглянувши в залі суду в м. Полтава клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, капітан Державного бюро розслідувань, ОСОБА_4 про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5

матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 від 31.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000356 від 31.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за підозрою ОСОБА_5 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.02.2024 №41, солдата ОСОБА_5 , з 08.02.2024 призначено на посаду навідника зенітного кулеметного відділення зенітної кулеметної батареї управління військової частини НОМЕР_1 та з 08.02.2023 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і останній вважається таким, що справу та посаду прийняв та приступив до всіх видів забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.04.2024 №97, солдат ОСОБА_5 , навідник зенітного кулеметного відділення зенітної кулеметної батареї управління військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 з 03.04.2024 та останній знятий з усіх видів забезпечення.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_5 , вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, строк дії якого продовжено на даний час.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи на посаді навідника зенітного кулеметного відділення зенітної кулеметної батареї управління військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників 02.04.2024, приблизно о 19 год. 30 хв., самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 та перебував поза її межами, при цьому час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , навідник зенітного кулеметного відділення зенітної кулеметної батареї управління військової частини НОМЕР_1 , умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами з 02.04.2024, понад три доби, до моменту письмового оголошення про підозру.

19.09.2024, у порядку передбаченому ч. 1 ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України направлено до військової частини НОМЕР_1 та направлено до останнього відомого місця проживання ОСОБА_5 .

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Крім того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в

п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то це поняття означає існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, підозрюваний ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно матеріалів отриманих під час досудового розслідування, місце знаходження підозрюваного на даний момент, невідомо, оскільки останній за викликами до слідчого не прибув та про причини своєї неявки не повідомив.

Прохали надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді сержанта резерву 321 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор підтримав клопотання та прохав його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що воно підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 КПК України, з метою забезпечення прибуття особи для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор подав разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, слідчий суддя, суд приймає рішення згідно зі статтею 189 цього Кодексу.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, органом досудового розслідування, разом із цим клопотанням до суду подано клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки враховуючи вже встановлені обставини кримінального правопорушення, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а так само тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчинені інкримінованого правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є менш небезпечними, тобто покарання та процедура його відбування, ніж переховування від органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 КПК України, з метою забезпечення прибуття особи для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор подав разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, слідчий суддя, суд приймає рішення згідно зі статтею 189 цього Кодексу.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, що вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння та і особи підозрюваного.

Відповідно до ст. 183 КПК України підозрюваного необхідно доставити до суду з метою розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, враховуючи, що для розшуку підозрюваного необхідно провести значну кількість процесуальних та слідчих (розшукових) дій, що займе тривалий проміжок часу, доцільно встановити термін дії ухвали на дванадцять місяців.

Беручи до уваги те, що іншим шляхом, окрім як обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, керуючись вимогами ст. 176-178, 184, ч. 2 ст. 187, 188 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді сержанта резерву 321 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Визначити строк дії ухвали протягом дванадцяти ( 12) місяців з дня її проголошення, але у межах строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000356.

Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту приводу підозрюваного до суду; закінчення строку дії вказаної ухвали;добровільного з`явлення підозрюваного до слідчого судді, про що слідчий суддя повідомляє прокурора; відкликання ухвали прокурором.

Ухвала виконується негайно та не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Слідчий суддя Октябрського

районного суду м. Полтави ОСОБА_1