08.08.2024
Справа № 331/4517/24
Провадження № 1-кс/331/1565/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області капітана юстиції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000232 від 13.02.2024 за підозрою громадянина України ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області капітан юстиції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, по кримінальному провадженню № 0000232 від 13.02.2024 за підозрою громадянина України ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання зазначено, що громадянин України ОСОБА_4 будучи проросійськи налаштованою особою, який підтримує агресивну політику російської федерації та звинувачує українську владу у розв`язуванні та ескалації конфлікту між Україною та російською федерацією, 06.03.2022 (час органом досудового розслідування не встановлено) перебуваючи за місцем свого фактичного проживання АДРЕСА_1 , діючи умисно, сформував власний злочинний умисел, направлений на публічне вираження своїх поглядів, використовуючи власний ноутбук марки «Lenovo» модель: IdeaPad 1 15AMN7 серійний номер MP2KTSLG та всесвітню мережу Інтернет, за допомогою особистої Інтернет сторінки (обліковий запис) у соціально-орієнтованому інформаційному ресурсі «Одноклассники» ( ІНФОРМАЦІЯ_1 який зареєстрований під ім`ям: « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 доступ до інформації на якій не обмежується її власником, поширив матеріали у яких міститься у яких міститься глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, шляхом здійснення «репосту» на особистій сторінці у відкритий для перегляду іншими користувачами доступ, текст наступного змісту - мовою оригіналу: «Российский офицер: Чеченцы нациков по полной в расход пускают «На южном направлении продвигаемся без двухсотых. Практически всё побережье зачистили. С нами тут чеченцы все вежливые, счастливы, что за Россию воюют. Нациков по полной в расход пускают. На побережье действуем так: морпехи окружают населённый пункт, чеченцы заходят на зачистку, Росгвардия прикрывает их. Пленных украинцев очень много. Автозаки сутками курсируют. Тех, кто сами сдаются, грузят по автобусам и в фильтрационный отстой. После войны домой отпустят. Тех, которых в боях берут, через суд. Нациков нет все двухсотые».

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , маючи прямий злочинний умисел, направлений на цілеспрямоване та публічне вираження своїх поглядів, діючи умисно, повторно, використовуючи власний персональний ноутбук марки «Lenovo» модель: IdeaPad 1 15AMN7 серійний номер MP2KTSLG та доступ до всесвітньої мережі Інтернет, за допомогою особистої сторінки (облікового запису), зареєстрованої під ім`ям, мовою оригіналу « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній мережі «Одноклассники» ( ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснив публічне поширення матеріалів шляхом здійснення «репосту» у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, а також виправдовування, визнання правомірною, окупації частини території України.

Враховуючи викладене, 30.07.2024 органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 за адресою:

АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy A04e», назва моделі «SM- НОМЕР_1 », S/N: НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , чорного кольору в який вставлена сім-карта з абонентським номером оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_5 », та який поміщений в чохол чорного кольору;

- ноутбук марки «LENOVO», модель «IdeaPad 1 15AMN7», S/N: НОМЕР_6 , із зарядним пристроєм «LENOVO», «8SGX21G75539С1TJ38805L2».

Так під час проведення обшуку виявлено та вилучено наведені вище речі, які мають вагоме значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні та можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, а також необхідні для встановлення об`єктивної істини, як передбачено ст.2 КПК України, а також висвітлюють фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3

ст. 436-2 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

30.07.2024 постановою слідчого вищезазначені предмети та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вище викладене, вилучені, предмети та документи, відповідають критеріям, зазначеним ст. 98 КПК України, які відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України підлягають арешту.

З урахуванням наявних матеріалів кримінального провадження, а також результатів уже проведених слідчих дій є достатні підстави вважати, що були вилучені матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та у випадку повернення, існує загроза їх знищення.

У інший спосіб, окрім вилучення вказаних речей та подальшого використання їх для проведення судових експертиз, довести факт вчиненого кримінального правопорушення у слідства немає можливості.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», прошу провести розгляд клопотання без виклику володільця.

На підставі вищевикладеного просить слідчого суддю клопотання задовольнити. Накласти арешт на майно шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження та метою забезпечення збереження речових доказів, яке було вилучене 30.07.2024 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy A04e», назва моделі «SM-A 042F/DS», S/N: НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , чорного кольору в який вставлена сім-карта з абонентським номером оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_5 », та який поміщений в чохол чорного кольору;

- ноутбук марки «LENOVO», модель «IdeaPad 1 15AMN7», S/N: НОМЕР_6 , із зарядним пристроєм «LENOVO», «8SGX21G75539С1TJ38805L2».

У зв`язку з наявністю ризиків, розгляд клопотання про арешт майна, вилученого за адресою : АДРЕСА_1 просить провести у закритому судовому засідання без виклику сторони захисту.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області капітана юстиції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000232 від 13.02.2024 за підозрою громадянина України ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження та метою забезпечення збереження речових доказів, яке було вилучене 30.07.2024 за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy A04e», назва моделі «SM- НОМЕР_1 », S/N: НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , чорного кольору в який вставлена сім-карта з абонентським номером оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_5 », та який поміщений в чохол чорного кольору;

- ноутбук марки «LENOVO», модель «IdeaPad 1 15AMN7», S/N: НОМЕР_6 , із зарядним пристроєм «LENOVO», «8SGX21G75539С1TJ38805L2».

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1