КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4929/2024 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України
ЄУН:372/6101/23 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0000409, внесеному до ЄРДР 11 серпня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року,яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Обухівського р-ну Київської обл., громадянина України, військовослужбовця, не одруженого, зареєстрованого та який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням іспитового строку 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі за вироком Обухівського районного суду Київської області від 1 грудня 2021 року, згідно з вимогами п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, де одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, та остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (місяців) місяців позбавлення волі.

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 14 липня 2023 року близько 23.15 год., перебуваючи в під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту з колишньою дружиною ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс не менше 10 ударів руками та ногами по голові, обличчю та тулубу потерпілої ОСОБА_10 .

У результаті умисних дій ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, переломів кісток носа, параорбітальних синців, синців в лівій скроневій області, на лобі зліва, в лівому щелепному куті, на спинці носа, на правому передпліччі, на лівому стегні, на лівій гомілці, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 4768,70 грн., моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., судові витрати у розмірі 6000,00 грн., а всього 60768,70 грн.

Цим же вироком вирішена доля речового доказу.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині вирішення питання цивільного позову, а саме зменшити розмір матеріальної шкоди до 2618,70 грн., який підтверджується наявними у справі доказами, та розмір моральної шкоди до 10000 грн.

Представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_9 на апеляційну скаргу подані заперечення, в яких представник потерпілої просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, як безпідставної.

Потерпіла, повідомлена про день, час, місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явилась, будь-яких заяв та клопотань не подавала.

Враховуючи позицію учасників апеляційного розгляду про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілої, зважаючи, що інтереси потерпілої представлені її представником, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, представника потерпілої та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Так, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, забезпечивши сторонам усі можливості для реалізації їхніх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, дослідив надані сторонами докази, повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, детально навів досліджені докази у вироку, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто, скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, як і кваліфікація дій обвинуваченого, в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду учасниками не оспорюються.

Покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КПК України, і також не оспорюється жодним з учасників апеляційного розгляду, та, на переконання колегії суддів, є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Водночас колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора, викладені під час апеляційного розгляду, щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яке прокурор пов`язує саме з врахуванням судом першої інстанції при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

Пунктом 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України передбачено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, серед іншого, вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя .

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у тому числі і обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, і такі обставини відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України повинні бути зазначені в обвинувальному акті, яким встановлюються межі судового розгляду.

Разом з тим, за змістом обвинувального акту слідчим за результатами проведеного досудового розслідування не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, а, відтак, визнаючи обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд вийшов за межі висунутого обвинувачення.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що у цій частині вирок суду в порядку ст. 404 КПК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду на наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

При цьому, на переконання колегії суддів, виключення такої обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, не впливає на вид і розмір призначеного обвинуваченому покарання як за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, так і на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з огляду на встановлені дані про особу обвинуваченого та обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо неправильного вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, то колегія суддів частково погоджується з такими доводами та враховує, що положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачене Цивільним кодексом України, Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому колегія суддів враховує, що статтею16 ЦК України закріплено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України у п.3 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, на думку колегії суддів, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілої внаслідок заподіяння їй шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для її особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції з обвинуваченого ОСОБА_6 стягнуто на користь потерпілої 4768,70 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Однак, судом не зазначено в оскаржуваному вироку, яким саме чином дана сума сформована та її складові.

Водночас як зі змісту цивільного позову, так і під час судового та апеляційного розглядів встановлено, що документально підтверджені матеріальні затрати потерпілої у зв`язку з заподіяними їй обвинуваченим тілесними ушкодженнями на суму 2618,70 грн. - вартість ліків. В іншій частині сума матеріальної шкоди будь-якими доказами не підтверджена, оскільки, зі змісту цивільного позову та позиції потерпілої встановлено, що додаткова сума 2150 грн., яка не підтверджена документально, включає у себе витрати на якісні продукти харчування чи на готову їжу, які покупала потерпілій подруга, що складало у середньому 350 грн. на день, з огляду на те, що потерпіла в лікарні перебувала 9 днів, та здійснення поїздок подруги потерпілої до лікарні на таксі.

Таким чином, за встановлених обставин доведена доказами сума матеріальної шкоди лише на 2618,70 грн., а тому колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника в частині зменшення з обвинуваченого стягнення суми заподіяної матеріальної шкоди обґрунтованими.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про зменшення суми заподіяної моральної шкоди, то колегія суддів вважає їх безпідставними та враховує, що вказане кримінальне правопорушення призвело не тільки до погіршення стану здоров`я потерпілої, а й до душевних страждань потерпілої, пов`язаних зі спотворенням її обличчя, який викликав у потерпілої тривалий час жах та занепокоєння; зламаний ніс, який псує її обличчя і потребує хірургічного втручання, що потерпілій, як молодій жінці, завдає сильного душевного болю; те, що вона зазнала фізичного насильства від близької особи - колишнього чоловіка, що надає вчиненому особливої підступності; що внаслідок таких дій обвинуваченого вона стала відчувати постійну загрозу і для своїх дітей.

За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілій 50000 грн.

Таким чином, на переконання колегії суддів, розглядаючи цивільний позов, суд першої інстанції вимог закону дотримався не у повному обсязі, а тому, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України вирок суду в частині вирішення питання цивільного позову підлягає зміні, а саме, сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, підлягає зменшенню.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення частково, а вирок суду зміні в частині вирішення питання цивільного позову.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 - змінити в частині вирішення цивільного позову: стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 2618,70 грн.

Цей же вирок в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України змінити: виключити з мотивувальної частини вироку рішення суду про визнання обставиною, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4