Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/446/24, за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 й ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 22.09.2024, з попередньо визначеними розмірами застави,щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , з вищою освітою, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українцю, громадянину України, уродженцю та мешканцю АДРЕСА_3 , непрацюючому, з середньою спеціальною освітою, неодруженому, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, дію обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на строк до 02 (двох) місяців, тобто, до 25.09.2024 включно, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

З ухвали вбачається, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000152, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2024 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 й ОСОБА_9 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_13 обов`язків у зв`язку з внесенням ним

-2-

застави, яке мотивовано тим, що провести судовий розгляд кримінального провадження до строку закінчення дії попередніх ухвал про застосування та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також продовження строку дії обов`язків неможливо. Разом з тим, ризики, які встановленні судом під час обрання запобіжних заходів, не зменшились та продовжують об`єктивно існувати, подальше застосування даних запобіжних заходів є виправданим та необхідним, а тому прокурор просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а також продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_13 обов`язків у зв`язку з внесенням застави на період судового розгляду, але не більше ніж на два місяці.

Ухвала мотивована тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а ОСОБА_8 ще й кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені ОСОБА_8 й ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ними діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останнім вини у вчинені кримінальних правопорушень, можуть в подальшому продовжити злочинну діяльність, перешкоджати повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Також судом враховано, що обвинуваченим інкримінується вчинення тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 03 до 10 років, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали і не зменшились, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків, тому суд дійшов висновку, що відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 22.09.2024 з попередньо визначеними їм розмірами застави.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали суду від 25.07.2024 та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту в нічний період доби, а у разі неможливості, зменшити розмір застави, яку встановити в мінімальному розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України. В обґрунтування апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм діючого КПК України, а висновки суду першої інстанції викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При продовженні строку дії найсуворішого запобіжного заходу, суд виходив виключно з тяжкості кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_14 , що є недостатнім для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Суд належним чином не перевірив, чи заявлені прокурором ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України продовжують існувати на момент винесення рішення. Також зазначає про безпідставність висновку про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_8 застави у максимальному розмірі, оскільки останній офіційно не працевлаштований, отримує мінливий дохід від різного виду робіт, що унеможливлює внесення ним визначений судом розмір застави.

-3-

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 також ставить питання про скасування ухвали суду від 25.07.2024 та про постановлення нової ухвали про залишення клопотання прокурора без задоволення. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм діючого КПК України, а висновки суду першої інстанції викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Суд належним чином не перевірив, чи заявлені прокурором ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України продовжують існувати на момент винесення рішення. Окрім того, судом не взято до уваги наявність у ОСОБА_9 постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків, наявність на утриманні цивільної дружини й трьох неповнолітніх дітей, відсутність судимості, поганий стан здоров`я, зумовлений тяжкими хронічними захворюваннями, що дає можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, який в повній мірі зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку. Також захисник зазначає про безпідставність висновку про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_9 застави у непомірному розмірі, що з огляду на наявність утриманців, неофіційного працевлаштування, унеможливлює її внесення обвинуваченим.

Апеляційні скарги розглядаються у відсутності обвинувачених ОСОБА_8 й ОСОБА_9 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг від обвинувачених не надходило, і що прокурор, захисники ОСОБА_6 й ОСОБА_7 не заперечували проти розгляду апеляційних скарг у відсутності обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи апеляційних скарг, пояснення захисників-адвокатів ОСОБА_6 й ОСОБА_7 , які підтримали подані в інтересах обвинувачених апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з таких підстав.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

-4-

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_8 й ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану, продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому ст. 615 КПК України.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Висновок суду першої інстанції про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а ОСОБА_8 ще й кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України які є тяжкими злочинами, і їм загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

-5-

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ними діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останнім вини у вчинені кримінальних правопорушень, можуть в подальшому продовжити злочинну діяльність, перешкоджати повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний момент не відпали та не зменшилися, і продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, можуть бути недостатніми для запобігання цих ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового провадження.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних захисники не посилаються і в апеляційних скаргах та не вказували і під час їх розгляду.

У зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що застосований щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів уважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

Тому, доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тримаються вартою безпідставно, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження їм строку тримання під вартою.

-6-

Разом з тим, колегія суддів уважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а також ОСОБА_8 ще й кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, обставини, за яких мали місце кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Наведені захисником-адвокатом ОСОБА_7 в апеляційній скарзі доводи, в тому числі про незадовільний стан здоров`я, зумовлений тяжкими хронічними захворюваннями, були предметом перевірки та розгляду судом першої інстанції і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду й застосування щодо ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому колегією суддів ураховується положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», яким передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 за № 239/5/104, затверджений Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Тобто, особам які утримуються в місцях попереднього ув`язнення забезпечується надання медичної допомоги.

При цьому, відповідних доказів, які б підтверджували факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_9 таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, матеріалами контрольного провадження не встановлено. Стороною захисту не надано жодних відомостей про неможливість перебування за станом здоров`я ОСОБА_9 під вартою, а будь-яких інших доказів, у яких би достовірно вказувалось на те, що обвинувачений з огляду на захворювання не може триматися під вартою, матеріали контрольного провадження не містять.

Доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_9 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, утриманців, в тому числі неповнолітнього віку, відсутність судимості, апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який з огляду на особливу тяжкість та суспільну небезпечність інкримінованих йому діянь.

-7-

Тому, апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи сторони захисту про можливість застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, задовольнивши клопотання прокурора та продовжив щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, однак на строк не більше ніж 60 днів.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК України, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду докази та документи на підтвердження доводів щодо зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Окрім того, всупереч доводів апеляційних скарг, визначений судом обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про їх особу, обставинами кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

Враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обставини їх вчинення, розмір заподіяної шкоди, внаслідок протиправних дій обвинувачених, колегія суддів погоджується із висновками суду про визначення обвинуваченим застави: ОСОБА_8 в розмірі саме 130, а ОСОБА_9 6606 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернативи застосованому їм запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Що до доводів захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про відсутність в матеріалах провадження даних про матеріальний стан обвинувачених, грошові заощадження та відсутність офіційних доходів, то апеляційний суд звертає увагу на те, що закон не містить вимог при оцінці майнового стану підозрюваного враховувати виключно наявні грошові кошти чи інші високоліквідні активи.

Визначений кожному з обвинувачених розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваних та підстав вважати його завідомо непомірним для обвинувачених, колегія суддів не вбачає.

Посилання захисників ОСОБА_7 й ОСОБА_6 на те, що суд першої інстанції встановив розмір застави, який не відповідає майновому стану обвинувачених та є непомірним для них, колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки жодних доказів щодо майнового стану обвинувачених стороною захисту не надано, при цьому враховується і те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що даний випадок є виключним і застава в розмірах встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання обвинуваченими як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_8 покладених на них обов`язків.

При цьому колегія суддів ураховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене вимоги апеляційних скарг захисників щодо скасування ухвали суду про продовження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під ватою задоволенню не підлягають.

-8-

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів, не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 й ОСОБА_9 є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_6 й ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційних скарг.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 й ОСОБА_6 залишити без задоволення а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2024, щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді