Справа № 185/5987/18
Провадження № 1-кп/185/22/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 жовтня 2024 року м. Павлоград
Дніпропетровської області
Колегія суддів Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
Суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
його захисника - адвоката ОСОБА_8
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, водія-санітара Медичного Батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України, а його дії кваліфіковані за пред`явленим обвинуваченням, як напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до змісту обвинувального акту, затвердженого прокурором, 20.02.2018 року, приблизно о 02.00 год., ОСОБА_7 , разом з особою 1 та особою 2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, зустрілися біля буд. АДРЕСА_2 , де заздалегідь розподіливши ролі, підійшли до кв.5 вказаного будинку, та з метою реалізації злочинного умислу, направленого на вчинення розбійного нападу, поєднаного з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, постукали в двері вищевказаної квартири.
В той час в квартирі АДРЕСА_3 тимчасово перебували потерпілий ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Почувши стукіт у вхідні двері, 20.02.2018 року, приблизно о 02 год. 05 хв., свідок ОСОБА_10 відкрив вхідні двері вищевказаної квартири.
В цей момент особа 1, яка перебувала у вказаний час разом з особою 2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_7 , з метою безперешкодного проникнення до приміщення вказаною квартири, почала погрожувати свідку ОСОБА_10 предметом, візуально схожим на пістолет.
Останній, злякавшись фізичної розправи зі сторони вказаних вище осіб, почав відходити від вхідних дверей в приміщення квартири, в напрямку кухонної кімнати.
Скориставшись цим, ОСОБА_7 разом з особою 1 та особою 2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, проникли до середини квартири.
Потрапивши до квартири та продовжуючи спільну, злочину діяльність, ОСОБА_7 разом з особою 1 та особою 2, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, керуючись злочинним протиправним умислом спрямованим на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, підійшли до приміщення кухні, де перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , наказали їм лягти на підлогу, обличчям донизу. Після чого особа 1 та особа 2, матеріали відносно яких виділені в окремі кримінальне провадження, почали наносити ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які лежали на підлозі кухні, удари ногами по кінцівкам та тулубу. В цей час ОСОБА_7 зайшов до загальної кімнати де перебували ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , наказав останньому вийти з загальної кімнати до коридору та лягти на підлогу обличчям донизу. В подальшому ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію спільного, злочинного умислу на незаконне збагачення за рахунок майна, яке йому не належить, розуміючи, що майно,яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_3 є чужим майном і правомочність в частині розпорядження таким в нього відсутні, оглянув речі ОСОБА_11 в ОСОБА_12 та ОСОБА_6 . В загальній кімнаті. Далі ОСОБА_7 повернувся до ОСОБА_6 , який перебував в коридорі квартири, лежачи на підлозі обличчям до низу, та почав знімати з останнього золоті та срібні вироби, після чого заліз до кишені штанів ОСОБА_6 звідки витяг мобільний телефон марки « Мейзу М3Z» і таким чином заволодів вище зазначеними речами ОСОБА_6 .
Далі ОСОБА_7 , маючи протиправний злочинний умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , маючи при собі заздалегідь принесений собою предмет, візуально схожий на биту, підійшов до останнього, та наніс йому в область спини з лівої сторони удари ногами та два удари вищевказаним предметом, а саме - один удар в область лівої ноги та удар в область правої ноги, в результаті чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому середньої третини великогомілкової кістки правої гомілки, які відносяться до тяжких за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.
Далі, 20.02.2018 року, о 02.15 год., ОСОБА_7 разом з особою 1 та особою 2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, вийшли з квартири будинку АДРЕСА_2 , вийшли з підїзду вказаного будинку та зникли у невідомому напрямку.
Своїми протиправними, злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому середньої третини великогомілкової кістки правої гомілки, які відносяться до тяжких за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, а також ОСОБА_7 разом з особою 1 та особою 2, матеріали відносно яких виділено окреме провадження, завдали матеріальної збиток потерпілому на суму 2619 грн. 20 коп.
На переконання колегії суддів, в результаті дослідження, аналізу, взаємозв`язку та оцінки всіх перевірених судом доказів, які були надані прокурором на підтвердження пред`явленого ОСОБА_13 обвинувачення та захисником обвинуваченого на його спростування, вищевказане обвинувачення за ч.4 ст.187 КК України відносно ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження.
Підставами прийняття судом такого рішення є наступні мотиви.
Статтею 17 КПК України закріплено презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч.1ст. 91 КПК України у кримінальному провадженню доказуванню підлягають подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушення, а також розмір судових витрат; обставини, які впливають на ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; тощо.
Згідно ч.1ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 4 ст.187 КК України не визнав, зазначаючи, що даного злочину він не скоював, на місці злочину не перебував, будь-які інші обставини кримінального правопорушення йому не відомі.
Суд констатує, що у судовому засіданні сторонам було забезпечено дотримання передбаченого ст. 22 КПК України права, щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості.
Прокурор вважав такими, що підтверджують винуватість обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України наступні докази, які були надані суду та досліджені судом під час судового розгляду провадження.
Докази, що надані прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні мають наступний зміст та таку доказову базу.
- рапорт про реєстрацію заяви ЄО № 4216 від 20.02.208 року через надходження звернення на лінію 102 за обставин звернення до приймального відділення Павлоградської міської лікарні № 4 ОСОБА_6 з відкритим переломом верхній 3-й правій більшої кості ноги. За інформацією лікаря їх побили троє невідомих в масках, з бітами, у квартирі по АДРЕСА_4 .
Дослідження даного документу, який прокурор вважав одним із доказів винності обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України приводить колегію суддів до висновку, що даний лист та додаток № 1 не мають жодного реквізиту та підпису уповноваженої особи на підтвердження дійсності зазначеної інформації, яка фактично у правовому полі породжує юридичні наслідки. Зазначені прокурором докази мають форму надрукованого тексту на папері, які не мають ознак документів.
Також, поряд з цим, за обвинувальним актом, що був затверджений прокурором ОСОБА_5 , громадянин ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені розбійного нападу, наслідком якого було заволодіння телефоном потерпілого ОСОБА_6 марки «Мейзу МзS». При цьому, доказів належності телефона марки Lenovo s90 a з ідентифікатором НОМЕР_2 потерпілому ОСОБА_6 та/або будь-кому з присутніх осіб під час вчинення розбійного нападу до суду також не надано.
При цьому, вказане майно, у відповідності до змісту пред`явленого ОСОБА_13 обвинувачення, не вказано об`єктом злочинних дій обвинуваченого.
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 18.06.2018 року слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 .
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 18.06.2018 року слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 .
З приводу вказаних протоколів, які прокурор вважає доказами у цьому кримінальному провадженні необхідно зазначити наступне.
Статтею 159 КПК України передбачено, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Стаття 164 КПК України встановлює вимогу про вказівку в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на тимчасовий доступ строку дії цієї ухвали, який не має перевищувати одного місяця та прізвище, ім`я та по батькові особи, якій надається право тимчасового доступу до речей і документів.
Таким чином, колегія суддів не має можливості пересвідчитись у непорушені принципу законності, встановленого в ст. 9 КПК України, оскільки прокурором не доведено, що тимчасовий доступ здійснено не поза межами строку дії ухвал та саме тією особою, якій надано право тимчасового доступу.
Отже, колегія суддів вимушена констатувати про істотне порушення права людини, оскільки процесуальна дія, яка потребує попереднього дозволу слідчого судді, повинна бути при розгляді судом кримінального провадження доведена саме наявністю такої ухвали в матеріалах кримінального провадження та її безпосереднього дослідження судом, що є беззаперечною підставою для визнання відомостей, отриманих під час тимчасових доступів недопустимими доказами, згідно ч. 1, 2 ст. 87 КПК України, оскільки вказані докази були отримані з порушенням прав людини.
- доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій ( в порядку ст. 71 КПК України УКП (ОТЗ) ГУНП в Дніпропетровській області вих. № 51-7985 від 21.06.2018 про опрацювання отриманої у операторів телекомунікацій інформації про зв`язок.
- довідка щодо відпрацювання технічної інформації.
- доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій ( в порядку ст. 71 КПК України УКП (ОТЗ) ГУНП в Дніпропетровській області вих. № 51-8669 від 09.07.2018 про опрацювання отриманої у операторів телекомунікацій інформації про зв`язок, з урахуванням місця вчинення злочину, прилеглої території та маршруту можливого руху особи.
- доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій ( в порядку ст. 71 КПК України УКП (ОТЗ) ГУНП в Дніпропетровській області вих. № 51-8668 від 09.07.2018 про опрацювання отриманої у операторів телекомунікацій інформації про зв`язок.
- довідка щодо відпрацювання технічної інформації.
- довідка щодо відпрацювання технічної інформації.
Під час дослідження вказаних доказів прокурором було зазначено, що вказані докази подані на підтвердження факту перебування номеру телефону, який належить ОСОБА_7 , в місці та в час скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Приймаючи рішення про не доведення прокурором вказаного факту колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, при визначенні допустимості чи недопустимості доказів діє Правило «отруєного дерева», «плоди отруєного дерева», або «ефект доміно», згідно з якими визнання одного доказу недопустимим тягне невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі. Отруєне дерево дає отруєні плоди. Матеріали/докази, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу/доказу самі є недопустимими як докази. Після визнання матеріалу/доказу недопустимим, спрацьовує «ефект доміно».
Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, яка закріплює принцип «Плодів отруєного дерева», зокрема рішення «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, необхідно прийти до висновку про визнання недопустимими похідних доказів від недопустимого доказу, якими є вищезазначені докази, як такі, що отримані під час тимчасового доступу, що визнаний судом отриманим з порушенням прав людини тобто недопустимим, внаслідок не доведення прокурором перед судом у непорушені принципу законності.
Також зазначені докази, в розумінні статті 85 КПК України, не можливо визнати і належними, оскільки в основу висновку прокурора про підтвердження факту перебування номеру телефону обвинуваченого ОСОБА_13 в місці та в час скоєння кримінального правопорушення було подано такий доказ.
- довідка про встановлення анкетних даних осіб, якім належать номери мобільних телефонів за підписом Начальника Павлограського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 .
Проте колегія суддів не може визнати довідку про встановлення анкетних даних осіб, якім належать номери мобільних телефонів належним та допустимим доказом, оскільки з її змісту не вбачається в рамках якого кримінального провадження, в рамках якої слідчої розшукової дії або процесуальної дії, яка є передбаченою нормами КПК України, було здобуто інформацію, що зазначена начальником Павлограського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи, у тому числі ті, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, зобов`язані діяти лише в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Така ж гарантія збережена і в кримінальному процесуальному законі. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд має оцінити кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Досліджуючи у своєму взаємозв`язку протоколи тимчасового доступу до інформації від операторів телекомунікацій, відомості, вилучені під час тимчасового доступу, інформацію про опрацювання отриманої у операторів телекомунікацій даних з довідкою про встановлення анкетних даних осіб, якім належать номери мобільних телефонів, очевидним є факт, що версія сторони обвинувачення про перебування номеру телефону обвинуваченого ОСОБА_7 на місці та в час скоєння кримінального правопорушення під час судового розгляду належними та допустимим доказами не доведена.
- висновок судово-медичного експерта № 92 від 23.05.2018 року Павлоградського міжрайонного відділення КЗ « Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» про встановлення потерпілому спричинення тілесних ушкоджень у вигляді відкритого перелому середньої третини великогомілкової кістки правої гомілки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
- висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 13.07.2018 року № 1973/18 відповідно до якого встановлено ринкову вартість телефону марки «Мейзу М3 S» станом на 20.02.2018 року у розмірі 2619,20 грн.
Разом з тим, колегія суддів констатує, що вказані докази, якими є висновки експертів у даному кримінальному провадженні, підтверджують лише саму подію кримінального правопорушення, а не причетність до неї обвинуваченого ОСОБА_7
- заява про видачу паспорта на ім`я ОСОБА_7 .
Відповідно до інформації, яка зазначена у заяві вбачається, що ще 19.11.2015 року, тобто фактично за три роки до події інкримінованого злочину, гр. ОСОБА_7 звертався із заявою про втрату паспорту серії НОМЕР_1 , та у передбачені законом порядок та спосіб отримав новий паспорт серії НОМЕР_3 від 16.12.2015.
Таким чином, колегія суддів піддає обґрунтованому сумніву твердження прокурора про те, що саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закладав майно до залогу у ломбарді ПТ «Ломбард «Онікс» Анохіна, ОСОБА_19 ».
При цьому, будь-яких інших доказів про надання ломбардом фінансових послуг саме громадянину ОСОБА_7 , зокрема, таких, як данні відео, або фото-фіксації, які зазвичай проводяться вказаними закладами під час здійснення своєї фінансової-господарської діяльності, стороною обвинувачення надано не було.
- протоколи проведення слідчих експериментів від 10.07.2018 року за участі свідка ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_6
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.04.2018 року за участі потерпілого ОСОБА_6 та двох понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 у приміщенні службового кабінету № 106 Павлоградського ВП , яким було впізнано на фото ОСОБА_7 як особу, яка вчинила розбійний напад за зовнішнім виглядом, а саме рисами обличчя, формою очей, формою носа, підборіддя та розміром губ.
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.04.2018 року за участі свідка ОСОБА_9 та двох понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у приміщенні службового кабінету № 106 Павлоградського ВП , яким було впізнано на фото ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила розбійний напад за зовнішнім виглядом, а саме рисами обличчя, волоссям, формою підборіддя.
- показання потерпілого ОСОБА_6 , який під час судового розгляду показав, що 20.02.2018 року приблизно о 02.00 год., за адресою АДРЕСА_5 троє осіб, один з яких був з пістолетом та в масці, вчинили розбій з нанесенням йому тяжких тілесних ушкоджень, заволодівши його мобільним телефоном марки «Мейзу» в присутності свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Також повідомив про те, що він упізнає особу, яка на нього скоїла напад, а саме - обвинуваченого ОСОБА_7 , якого він до дня нападу не бачив, знайомий з ним не був, будь яких конфліктів між собою вони не мали. Зазначав, що хто саме йому наніс тілесні ушкодження не знає. ОСОБА_24 впізнає за формою носа. Свої покази протягом досудового розслідування не змінював.
- показання свідка ОСОБА_9 , який під час судового розгляду показав, що в ніч з 19 на 20 лютого 2018 року він, його брат, двоє дівчат та товариш пішли до винайманої квартири. Він з товаришем були в кухні, брат з дівчатами у кімнаті. Пролунав дзвоник у двері, товариш відчинив і він побачив трьох чоловіків. Один був у масці з пістолетом, двоє були без масок. Вони почали бити їх та сказали знімати ланцюжок і забрали його телефон. Зазначив, що били його та товариша, брата та дівчат він не бачив. ОСОБА_7 упізнавав по фото, запам`ятав лише його очі та погляд.
- показання свідка ОСОБА_10 , який під час судового розгляду розповів, що 20.02.2018 року ввечері перебував з братами ОСОБА_25 та двома дівчатами на квартирі. В пізній час в двері хтось наполегливо постукав. Він відчиняв двері і побачив перед собою чоловіка з пістолетом, у масці. Чоловік пістолет приставив до голови та повалив його на підлогу, з ним було ще два чоловіки. Після нападники стали їх бити та вимагати гроші, у нього було викрадено гаманець з грошима у розмірі 500,00 грн. Чоловіків було троє і усі вони були у масках.
- показання свідка ОСОБА_11 , яка під час судового розгляду зазначила, що 20.02.2018 року у квартирі, в якій вона перебувала разом із ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та подругою, ввечері, коли вони з подругою вже спали, почула стук у двері. Двері відчинив ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Через шпорину вона побачила, якдо квартири зайшли якісь хлопці у масках, чула як били її друзів хлопців. Потім двоє хлопців почали перебирати речі, один стояв біля них. Незнайомці викрали декілька телефонів. ОСОБА_7 в залі судового засіданні вона не впізнала, так як зазначила, що усі троє нападників були у масках.
- показання свідка ОСОБА_12 , яка під час судового розгляду показала, що в лютому 2018 року гуляла разом з подругою Дригало та хлопцями, запізнились в гуртожиток. Хлопці винайняли квартиру. Вона з подругою лягла спати, а хлопці на кухні вживали спритні напої. Потім хтось постукав у двері і далі вона побачила невідомих людей. Перший був у масці з пістолетом. Другий зайшов до них у кімнату. Він також був у масці. ОСОБА_29 чоловік стояв та переривав речі у квартирі. Її друзів побили ці незнайомі хлопці у масках. Зазначила, що обличчя нападників вона не бачила, так як усі троє були у масках. ОСОБА_7 вона не знає.
- протоколи проведення слідчого експерименту та протоколи пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , які містять аналогічні відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, які вказані потерпілий зі свідком зазначили під час допиту в судовому засіданні.
Будь-яких інших доказів прокурором надано не було.
Стороною захисту, в свою чергу, також були надані докази та заявлені клопотання на підтвердження невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому обвинувачені.
Судом були досліджені наступні докази сторони захисту, подані до суду на спростування пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.
- адвокатський запит від 23.05.2018 року до Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про отримання належним чином завірених копій Журналу обліку, доставлених, відвідувачів та запрошених Павлоградського ВП ГУНП Дніпропетровської області за 05.04.2018 року.
Обгрунтовуючи вказану дію адвокат ОСОБА_8 ( ОСОБА_30 ) зазначила, що даний запит було скеровано через обґрунтований сумнів, щодо проведення слідчим у справі слідчої дії від 05.04.2018 року, а саме - впізнання за фотознімками, за якими потерпілим ОСОБА_6 , та його братом ОСОБА_9 було,начебто, впізнано ОСОБА_7 , як нападника.
При цьому, вказане впізнання проводилося за фото, на якому її підзахисний був зображений у тій самій одежі, та із характерними рисами зачіски, які були наявні саме в день його затримання, яке відбулось 23.04.2018 року.За поясненнями ОСОБА_13 їй стало відомо, що саме ця світлина, за якою його, начебто, упізнавали 05.04.2018 року, було зроблена співробітниками поліції 23.04.2018 року до прибуття адвоката.
- лист на адвокатський запит про надання завіреної копії Журналу обліку, доставлених, відвідувачів та запрошених Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за 05.04.2018 року. Разом з додатком а 4 аркушах, а саме завіреної копії Журналу.
- завірена копія Журналу обліку, доставлених, відвідувачів та запрошених Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за 05.04.2018 року.
Стосовно наданих суду стороною захисту в цій частині доказів, які, на думку захисту, спростовують висунуте обвинувачення, колегія суддів констатує, що під час дослідження даного Журналу обліку, доставлених, відвідувачів та запрошених Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за 05.04.2018 року. судом в дійсності було встановлено, що ані потерпілий ОСОБА_6 , ані свідок ОСОБА_9 , ані поняті, які, за твердженням прокурора, та згідно змісту складених протоколів були присутні під час проведення слідчих розшукових дій впізнання за фотознімками, яке відбувалося в службовому приміщенні Павлоградського ВП, а саме - громадяни ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , 05.04.2018 року приміщення Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області не відвідували.
Також захисником ОСОБА_8 ( ОСОБА_31 ) було заявлене клопотання, яке було задоволено судом, щодо витребування від прокурора матеріалів досудового розслідування, які свідчать на користь версії сторони захисту, про непричетність обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 КПК України визначено, що у разі отримання під час проведення слідчої (розшукової) дії доказів, які можуть вказувати на невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, прокурор зобов`язаний провести відповідну слідчу (розшукову) дію в повному обсязі, долучити складені процесуальні документи до матеріалів досудового розслідування та надати їх суду у випадку звернення з обвинувальним актом.
Таким чином судом було витребувано та досліджено наступні докази.
З вказаної постанови вбачається, що прокурор констатує факт допиту гр. ОСОБА_6 в якості потерпілого, а гр. ОСОБА_9 в якості свідка станом ще на 14.03.2018 року та зазначає обставин скоєння злочину, які йому стали відомі, а саме - нападу трьох невідомих осіб усіх одягнутих у шапки, які були натягнуті на обличчя ( схожі на балаклави). Також прокурором зазначено у постанові, що нападники заволоділи телефоном «Мейзу МзS», золотим ланцюжком та печаткою ( належать ОСОБА_32 ), телефоном «Lenovo s90» ( належить ОСОБА_27 ) .
Разом з тим, відповідно до матеріалів кримінального провадження, що також підтверджується Реєстром матеріалів кримінального провадження, наданим прокурором до суду разом з обвинувальним актом, перший допит вищезазначених осіб відбувся лише 05.04.2018 року.
- заява ОСОБА_6 від 20.02.2018 року на ім`я начальника Павлоградського ВП з вимогою не проводити подальше розбирання у кримінальному проваджені за фактом отримання ним тілесних ушкоджень та втрати його речей.
- заява про залучення ОСОБА_6 до провадження в якості потерпілого від 05.04.2018 року.
- рапорт о/у ВКП Павлоградського ВП ОСОБА_33 від 27.03.2018 року про здійснення заходів про розшуку мобільних телефонів, які були об`єктом вчинення злочину в наслідок нападу на потерпілого та свідків 20.02.2018 року.
Відповідно до рапорту про здійснення заходів про розшук мобільних телефонів, які були об`єктом вчинення злочину в наслідок нападу на потерпілого та свідків 20.02.2018 року трьома особами у балаклавах, в зазначеному рапорті міститься інформація про те, що оперативними ВКП Павлогрдського ВП були встановлені мобільні телефони та їх імеі 27.03.2018 року, хоча ОСОБА_6 набув статусу потерпілого лише 05.04.2018 року тоді разом із ОСОБА_9 в перше і були допитані, тоді і було надано свідчення про конкретні мобільні телефони та про неправомірне заволодіння ними нападниками.
- запит до о/у ВКП Павлоградського ВП ОСОБА_34 від 24.03.2018 року № 397 до ломбарду про отримання інформації.
Відповідно до рапорту, оперативний співробітник ОСОБА_34 24.03.2018 року за вих.. № 397 звернувся із запитом до Ломбарду «Імперіал», АДРЕСА_6 про надання довідки з інформацією, чи закладались до установи в період з 19.02.2018 року по теперішній час мобільні телефони марки «Nomi» імеі1: НОМЕР_4 , імеі2: НОМЕР_5 та «Леново» імеі 1: НОМЕР_6 , імеі 2: НОМЕР_2 та чи укладались в період часу з 01.01.2018 року та до теперішнього часу договори залогу з гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який отриманий 26.03.2018 року.
На підставі даного запиту було отримано відповідь з ломбарду щодо ОСОБА_7 про закладання до ломбарду викраденого телефону «Леново» свідчення про який органом досудового розслідування будуть отримані тільки через 12 днів після направлення запиту.
- клопотання про проведення обшуку від 18.04.2018 року за місцем мешкання ОСОБА_7
- ухвала Павлоградського міськрайонного суду від 19.04.2018 року справа № 185/2722/18, провадження № 1 кс- /185/652/18 про проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7
- протокол обшуку від 23.04.2018 року за місцем мешкання ОСОБА_7 .
При дослідженні судом даних матеріалів досудового розслідування було з`ясовано, що підставою для надання слідчим суддею дозволу на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 стали допити двох свідків ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , про допит яких у реєстрі матеріалів досудового розслідування під час досудового розслідування не зазначалось.
Матеріали клопотання про проведення обшуку були досліджені колегією суддів, та було встановлено, що під час досудового розслідування було допитано двоє свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_38 , відповідно до протоколів допиту, яких зазначалось, що вони, кожен окремо, начебто, є товаришами ОСОБА_39 , які перебуваючи за місцем його мешкання, бачили у нього балаклаву, биту та телефон марки «Леново», останній також повідомляв їм про свою кримінальну діяльність, внаслідок чого свідки й прийняли рішення звернутись до поліції.
В матеріалах клопотання також містились протоколи допитів потерпілого ОСОБА_6 від 03.03.2018 року та свідка ОСОБА_9 від 06.03.2018 року, про проведення допиту яких в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей не зазначено.
Відповідно до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_25 від 03.03.2018 року зазначено, що він побачив тільки одного невідомого чоловіка у балаклаві з пістолетом, який заходив до квартири, а потім вибіг до кімнати де були дівчата, туди забіг хлопець та поклав його на підлогу зі словами «мордою в пол», він почав піднімати голову, але цей хлопець наступив йому на обличчя ногою, зазначив, що в нього було вилучено телефон «Мейзу».
Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 06.03.2018 року, зазначено, що він, відкривши двері квартири, побачив трьох невідомих осіб, які були одягнуті в чорні куртки та на голові у них були шапки, натягнуті на обличчя так, що було видно лише очі. У нього нападники відібрали мобільний телефон ОСОБА_40 номер сім карти НОМЕР_7 імеі не пам`ятає, документів на нього він не має.
Колегія суддів, з приводу даної обставини констатує, що зазначені показання вказаних осіб безпосередніх очевидців розбійного нападу свідчать про те, що вказані потерпілий та свідок брати ОСОБА_41 взагалі не бачили облич нападників, їх особливих прикмет, тощо, що може ідентифікувати особу злочинця.
В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_37 та ОСОБА_42 .
Свідок ОСОБА_37 надав суду свідчення про те, що ОСОБА_7 він не знає, особу, що перебуває в залі суду в якості обвинуваченого бачить в перший раз, дома у нього він ніколи не був, свідчень проти Котенка в Павлоградському ВП не надавав. Свідок ОСОБА_37 на пред`явленому йому протоколі допиту зазначив, що підписи, які здійсненні, начебто, від його імені йому не належать, та пред`явив на підтвердження цього факту документи, що посвідчують його особу, де вчиненні ним підписи візуально не збігаються з підписами в протоколі допиту.
Свідок ОСОБА_38 надав суду аналогічні свідчення, та зазначив, що ОСОБА_7 він не знає, особу, що перебуває в залі суду в якості обвинуваченого бачить в перший раз, дома у нього він ніколи не був, свідчень в Павлоградському ВП проти нього - не надавав.
Свідок ОСОБА_38 стосовно пред`явленого йому судом протоколу допиту зазначив, що підписи, які, начебто, виконані від його імені йому не належать, його підпис має інший вигляд, та схожа на літеру Д, тоді як в протоколі допиту фігурує не притаманна його підпису літера П.
В процесі допиту в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 з`ясовувалось питання щодо причин не послідовності та не узгодженості між собою попередніх показань вказаних осіб, даних ними в березні 2018 року, фактично, відразу, після подій злочину з тими, що були надані ними пізніше, під час судового розгляду, а також під час проведення слідчих експериментів.
Однак, кожен окремо, підтвердили, що покази під час судового розгляду вони надають такі ж самі, які і під час досудового розслідування, що, на переконання колегії суддів суперечить їх місту, який детально було досліджено судом
Колегією суддів, зокрема, були досліджені протоколи допитів потерпілого ОСОБА_6 від 03.03.2018 року та від 05.04.2018 року, які мають суттєві та навіть кардинальні розбіжності стосовно вчинення злочину в умовах неочевидності, щодо їх свідчень в частині того, що під час вчинення злочину він бачив, що лише один нападник був у масці а двоє інших ні, поряд із попередніми показами, які таких відомостей взагалі не містили та зводилися до того, що він не бачив облич нападників.
Досліджені протоколи допитів свідка ОСОБА_9 від 06.03.2018 року та 05.04.2018 року також мають кардинальні розбіжності, щодо факту того, що вказаний свідок, начебто, бачив трьох нападників, один з яких був у масці, а двоє інших ні, в той час, як під час допиту ще 06.03.2018 року він чітко зазначав, що всі троє нападників були у масках.
Вказані обставини свідчать про наявність у справі лише не підтверджених припущень того, що злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України, було вчинено саме ОСОБА_7 .
Оцінка доказів та їх процесуальних джерел є одним з елементів доказування. Процес оцінки показань свідка та інших процесуальних джерел доказів включає в себе такі елементи, як визначення їх належності, допустимості, достовірності, достатності спочатку для висунення слідчих версій, а згодом і висновків у кримінальному провадженні.
Оцінка належності, допустимості, достовірності показань свідка та інших процесуальних джерел доказів здійснюється, як у процесі їх збирання, так і на підсумковому етапі досудового розслідування, перед прийняттям й обґрунтуванням процесуальних рішень.
Оцінка належності доказів полягає у з`ясуванні їх зв`язку з обставинами, які підлягають доказуванню, тобто аналізу кожного виявленого доказу з точки зору його належності і встановлення зв`язку між доказом і подією, що досліджується.
Судом послідовно, ретельно та детально було перевірено достовірність наданих потерпілим та свідком братами ОСОБА_25 показів, які, фактично, є єдиним доказом на користь пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Суд вважає, що за сукупністю досліджених доказів, наданих суду, як з боку сторони обвинувачення так і з боку сторони захисту, показання потерпілого та свідка ОСОБА_25 під час судового розгляду не доводять за межами розумного сумніву пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення.
Дані покази не кореспондуються з показами трьох інших свідків учасників та очевидців подій, що розглядаються судом.
Вказані особи, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_43 , які були присутні безпосередньо в приміщенні житла під час вчинення в ньому розбійного нападу, кожен окремо, підтвердили факт того, що усі нападники під час вчинення злочину були у масках.
В зв`язку з цим, впізнання братами ОСОБА_25 , кожним окремо, обвинуваченого ОСОБА_7 за фотознімком, як особу, якою, начебто, було вчинено розбійний напад, судом не приймається, оскільки вказаний доказ є не належним та не допустимим.
На користь зазначених висновків свідчить й той факт, що в день проведення вказаної слідчої дії, місцем проведення якої, відповідно до змісту протоколу, вказане службове приміщення Павлоградського ВП, ані брати Кондратюки, ані поняті, зазначені у вказаних процесуальних документах до Павлоградського ВП взагалі не прибували.
Інших доказів вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст. 187 КК України саме ОСОБА_7 прокурором не надано.
При цьому, звертає на себе увагу й той факт, що станом на час прийняття рішення у справі, особи, які за версією обвинувачення були співучасниками злочину, інкримінованого ОСОБА_7 , правоохоронними органами так і не були встановлені, хоча з моменту вчинення інкримінованого злочину ( 20.02.2018 р.) минуло більше ніж шість з половиною років.
Відтак, наразі існують лише припущення того, що обвинувачений ОСОБА_7 20.02.2018 року вчинив напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .
У відповідності до ч.3ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення
Відповідно до ч.1 п.2 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Свідчення, надані впродовж здійснення кримінального провадження безпосередніми свідками вказаних подій свідками ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , тощо , а також свідчення потерпілого та свідка - братів ОСОБА_25 , які вони надавали під час свого першого контакту з правоохоронними органами, звернення до лікарні, закладу охорони здоров`я, та які зводяться до того, що обличчя нападників під час вчинення злочину були у масках, свідчення свідків ОСОБА_46 та Постнікова, які зазначають про відсутність будь-яких зв`язків та знайомства з ОСОБА_7 , та заперечують свою участь під час досудового розслідування та звернення слідчого з відповідним клопотанням до слідчого судді у справі, поруч із встановленням факту втрати обвинуваченим свого паспорту, за яким до Ломбарду закладався мобільний телефон, задовго до часу, з яким пов`язана подія злочину, наявність у обвинуваченого іншого документа, що посвідчує особу, отриманого в порядку, визначеного Законом, свідчать про те, що вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України саме обвинуваченим ОСОБА_7 не доведено.
Відтак, послідовні твердження обвинуваченого ОСОБА_7 на всіх стадіях кримінального переслідування про те, що даного злочину він не скоював, на місці злочину не перебував, будь-які інші обставини кримінального правопорушення йому не відомі, поруч з відсутністю у Котенка кримінального минулого заслуговують на увагу.
Статтею 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зі змісту рішень Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45), у справі «Авшар проти Туреччини» (п. 282), у справі «Веренцов проти України» (п.86), що є частиною національного законодавства України випливає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.
Обвинувальний вирок може бути ухвалений тільки при умові надання стороною обвинувачення достатньої сукупності достовірних доказів, якими обґрунтовується доведеність всіх обставин, які підлягають встановленню у конкретному кримінальному провадженню. Винуватість обвинуваченого повинна бути доказана з переконливістю та безсумнівністю і підтверджена сукупністю належних, допустимих та достовірних (безсумнівно істинних) доказів.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
У даному випадку, визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним за ч.4 ст.187 КК України на підставі всіх тих доказів, що були надані під час судового розгляду справи суду прокурором є неприпустимим, оскільки обвинувальний вирок повинен бути ухвалений судом тільки за умови надання стороною обвинувачення достатньої сукупності достовірних, достатніх та допустимимх доказів, якими обґрунтовується доведеність всіх обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні.
Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, передбачених пунктом 2 частини 1 ст. 91 КПК України - винуватості обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, тощо.
За наведених вище обставин та обґрунтувань, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, в зв`язку з чим він має бути виправданий у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.187 КК України вчинене обвинуваченим, згідно п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.
У зв`язку із виправданням обвинуваченого ОСОБА_7 , цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст.129 КПК України, необхідно залишити без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370,371,373,374КПК України, колегія суддів:
ОСОБА_7 визнати не винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та виправдати ОСОБА_7 , у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення, згідно п.2 ч.1 ст.373 КПК України.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не застосовувати.
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз у справі у розмірі 1444,00 грн. - віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_47

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3