УХВАЛА

14 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 163/1430/24

провадження № 51- 4615 ска 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_5 , на постанову Волинського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року про відмову у поновленні строку апеляційного оскарження в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Постановою судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 червня 2024 року ОСОБА_5 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 469551,86 гривень. Стягнуто із нього на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.

Постановою Волинського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року відмовлено

адвокату ОСОБА_4 у поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 27 червня 2024 року.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 ставить питання про скасування вказаної постанови апеляційного суду.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони

та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України

і повинні відповідати їй.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства

є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Тобто, право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується виключно у визначених законом випадках, що відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня (пункт 57 Рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom"

від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Krombach v. France" від 13 лютого 2001 року).

За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини та громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження

є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абз. 6 підпункту 3.3

п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня

2009 року № 26-рп/2009).

Отже Конституцією України допускається можливість обмеження права

на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним

та обґрунтованим.

Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду, також виступає Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Зокрема, згідно приписів частин 2, 10 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду, при цьому постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після

її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року

по справі № 5-р(II)/2021 є конституційним, тобто таким, що відповідає Конституції України положення ч. 10 ст. 294 КУпАП.

При цьому Конституційний Суд України дійшов висновку, що законодавець, унормовуючи у ст. 294 КУпАП питання інстанційного перегляду/оскарження постанови судді в справах про адміністративні правопорушення, керуючись приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 та п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України і свободою розсуду в рамках «широкого простору обдумування», забезпечив право на апеляційний перегляд справ про адміністративні правопорушення, проте не встановив права

на касаційне оскарження судового рішення в таких справах.

Разом з цим, Конституційний Суд України констатував, що застосування ч. 10

ст. 294 КУпАП не призводить до порушення такої засади судочинства,

як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення та права на судовий захист, а отже цей припис узгоджується

з принципом «верховенства права» (правовладдя).

Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у

ст. 294 КУпАП, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Цей висновок узгоджується з міжнародними актами та практикою Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова апеляційного суду не може бути предметом перегляду в суді касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке

не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. 129 Конституції України, п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

адвоката ОСОБА_4 на постанову Волинського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3