Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2965/24
Провадження № 1-в/553/349/2024
У Х В А Л А

Іменем України

14.10.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення вироку Зіньківського районного суду Полтавської області від 16.12.2022 року до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року відносно

засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, із загальною середньою освітою, до засудження мешкав за адресою АДРЕСА_1 , засудженого:

вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 16.12.2020 року за ч.1,3 ст.185, ч.1 ст.70,75,76 КК України до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 20.04.2022 року звільнення від відбуття покарання з випробуванням скасовано та засудженого направлено в місця позбавлення волі за вироком від 16.12.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Полтави надійшло подання начальника ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення вироку Зіньківського районного суду Полтавської області від 16.12.2022 року до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Від адміністрації установи виконання покарання та засудженого надійшли заяви,в яких вони просили клопотання розглядати без їх участі, що відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом у на 01.01.2020 року становило 2102,00 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Зінківського районного суду Полтавської області від 16.12.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.3 ст.185 КК України,і призначено йому остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75,76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 20.04.2022 року звільнення від відбуття покарання з випробуванням скасовано та засудженого направлено в місця позбавлення волі за вироком від 16.12.2020 року,

Згідно тексту вироку Зіньківського районного суду Полтавської області від 16.12.2020 року, ОСОБА_4 в січні 2020 року здійснив викрадення чужого майна (крадіжку) на суму 503,04 грн., та 29.03.2020 року здійснив викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану із проникнення у житло на загальну суму 537,64 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2102 грн.).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 в кожному інкримінованому йому епізоді злочинної діяльності, за якими був засуджений, завдав матеріальну шкоду потерпілим на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки майна, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність привести вирок суду від 16.12.2020 року, у відповідність до вимог вказаного Закону, звільнивши засудженого від призначеного судом покарання на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

УХВАЛИВ:

Подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення вироку суду у відповідність до закону, - задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України, негайно звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 16.12.2020 року, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Копії ухвали направити до ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)».

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Полтави.

Повний текст ухвали виготовлений та оголошений 18.10.2024 року о 8.30 годині.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1