ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2513/24 Справа № 201/8466/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001338 від 25 травня 2019 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, який мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, від відбування якого останнього звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з обставинами, встановленими судом, в невстановлений час та місці у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення корисливого злочину, а саме незаконного заволодіння чужим майном. Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 заздалегідь заготував ніж, балаклаву та поклав їх до сумки, яку зберігав при собі. Далі, близько 23.30 години 24 травня 2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи навпроти будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел направлений на заволодіння чужим майном, побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_11 , що мав при собі мобільний телефон марки «Iphone 7», кольору black, на 32 Gb, який визначив, як об?єкт свого злочинного посягання.

В подальшому, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, наблизився до потерпілого ОСОБА_11 та звернувся до нього з проханням надати телефон для здійснення дзвінка своєму знайомому, на що останній надав йому свій мобільний телефон. ОСОБА_7 , тримаючи мобільний телефон ОСОБА_11 у руках, набрав мобільний номер свого знайомого та поговоривши із ним, продовжив тримати мобільний телефон у руках. Далі, реалізуючи злочинний умисел, з метою негайного вилучення чужого майна, стоячи обличчям до потерпілого ОСОБА_11 , з метою позбавлення потерпілого можливості чинити опір, ОСОБА_7 , діючи умисно, відкрито, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров?я потерпілого, кулаком своєї правої руки наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар у обличчя в область лівого ока, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді: синця на нижній повіці лівого ока в проекції внутрішнього кута з переходом в виличну область ліворуч, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що має незначні скороминущі наслідки.

Після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 почав тікати з місця злочину з майном потерпілого ОСОБА_11 , а саме: мобільним телефоном марки «Iphone 7» кольору black, на 32 Gb вартістю 8 154,17 гривень, який знаходився у силіконовому чохлі з сім карткою № НОМЕР_1 , які не мають матеріальної цінності для потерпілого, однак потерпілий ОСОБА_11 почав його переслідувати.

В подальшому ОСОБА_7 , з метою доведення до кінця свого злочинного умислу, направленого на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 вчинив напад на останнього із погрозою застосування насильства небезпечного для його життя чи здоров`я а саме, перебуваючи на АДРЕСА_2 зупинився та розуміючи, що потерпілий його наздоганяє, повернувся до нього обличчям, дістав з сумки заздалегідь заготовлені знаряддя для вчинення злочину - балаклаву, яку одягнув на голову з метою уникнення його ідентифікації та кухонний ніж « ОСОБА_12 ». Тримаючи ніж в правій руці, ОСОБА_7 продовжив вчиняти короткочасну, агресивну насильницьку дію відносно потерпілого ОСОБА_11 та з метою подавлення у нього волі до чинення опору, спрямовував ніж у його сторону з погрозами його застосування у разі продовження його переслідування. ОСОБА_11 , усвідомлюючи небезпечність дій ОСОБА_7 для його життя та здоров`я, сприймаючи погрозу застосування до нього насильства як реальну, будучи наляканим та позбавленим можливості чинити опір, перестав переслідувати ОСОБА_7 , надавши останньому можливість зникнути з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядитися чужим майном.

Таким чином, ОСОБА_7 скоїв напад на потерпілого ОСОБА_11 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров?я з метою заволодіння його майном - мобільного телефону марки «Iphone 7», кольору black, на 32 Gb, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_11 збитки на загальну суму 8 154,17 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, при призначенні обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, проти власності та здоров`я людини, а також залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 не визнав свою вину, щиро не розкаявся та шкоду на час розгляду справи судом не відшкодував. З урахуванням наведених обставин, на думку обвинувачення, покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнивши обвинуваченого від його відбування з випробуванням строком 1 рік.

Свої вимоги захисник обґрунтовує невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок суворості. Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений хоча і не визнав свою вину, однак відшкодував потерпілому шкоду у розмірі 15000 грн., оскільки усвідомлює, що своїми діями спричинив потерпілому незручності. Поряд із цим, адвокат зауважує, що ОСОБА_7 задовільно характеризується за місцем проживання, проходить службу в ЗСУ, за час досудового розслідування не порушував свої процесуальні обов`язки. Окрім цього обвинувачений щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що суд не врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання, як і відшкодування ОСОБА_7 шкоди потерпілому. На переконання адвоката, наведені обставини доводять необхідність призначення обвинуваченому менш суворого покарання та менш тривалого іспитового строку.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скарги сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, добровільно відшкодував потерпілому спричинену шкоду, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. При цьому, ці обставини суд вважав такими, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства протягом визначеного судом іспитового строку колегія суддів погоджується.

Ті обставини, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше та добровільно відшкодував завдані збитки, дають підстави вважати недоцільним призначення останньому більш суворого покарання.

При цьому, колегія суддів керується також й тим, що обвинувачений одружений, має на утриманні малолітню дитину та є військовослужбовцем, який має нагороди, а у 2023 році отримав бойове поранення.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений не визнав свою вину хоча і мають місце, проте підстав для призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, суду не дають.

Разом із цим, не є обґрунтованими й доводи прокурора про те, що обвинувачений не відшкодував завдані злочином збитки, оскільки це суперечить матеріалам провадження.

З огляду на викладене, доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання за ч. 1 ст. 187 КК України, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

При цьому, з наведених мотивів колегія суддів не погоджується й з доводами захисту про необхідність призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 187 КК України.

На переконання колегії суддів, обставини відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, наявність позитивної характеристики та міцних соціальних зв`язків, хоча і мають місце, проте з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину підстав для призначення менш суворого покарання суду не дають.

Щодо доводів захисту про необхідність призначення обвинуваченому менш тривалого іспитового строку, то вони також не заслуговують на увагу.

На переконання колегії суддів, визначений судом іспитовий строк у 3 роки відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі. Колегія суддів вважає, що саме протягом цього строку можливе виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4