УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000716 від 06.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання прокурора, до відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про кримінальне правопорушення від співробітників управління СБУ в Одеській області, про те що особо ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими особами у період дій воєнного стану за матеріальну грошову винагороду незаконно переправляють чоловіків призивного віку закордон до Придністровського регіону Республіки Молдова.

За вказаним фактом відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000716 від 06.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , та невстановленими досудовим розслідуванням особами, за грошову винагороду сума якої складає 8000 доларів США з однієї особи, яка має намір незаконно перетнути державний кордон України, організував незаконне переправляє групами у кількості 4-5 осіб поза межами пункту пропуску через державний кордон України.

Під час розслідування кримінального правопорушення, встановлено що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має у користуванні автомобіль BMW модель Х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, 26.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси, проведено обшук автомобіля BMW модель Х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час проведення якого вилучено вищевказаний автомобіль.

Вилучене майно в ході обшуку визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, оскільки є достатньо підстав вважати, що вилучене майно є знаряддям та об`єктом протиправних дій та зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Слідча зазначає, що на теперішній час є достатньо підстав вважати, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідча надала заяву в якій клопотання підтримала з підстав викладених письмово, просила розглянути у її відсутності.

Представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 надав письмові заперечення в яких зазначив, що в доданих до клопотання матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що вилучений в результаті обшуку автомобіль набутий кримінально-протиправним шляхом, зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Зауважив, що слідчою винесено формально, абсолютно не вмотивовану постанову про визнання вилученого автомобіля речовим доказом, в порушення вимог п.11 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої Наказом від 27.08.2010 року за №51/401/649/471/23/125 транспортний засіб не був оглянутий. Крім того, слідчим до клопотання не надано доказів щодо незаконності набуття права власності на зазначений автомобіль. Зазначив, що ОСОБА_8 є добросовісним набувачем транспортного засобу, накладення арешту на її майно, буде позбавляти останню вільно користуватися та володіти ним. Просив відмовити у задоволенні клопотання, повернути транспортний засіб ОСОБА_8 .

Відповідно ч.1 ст.2 КПК України до Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Так, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 (1952 рік) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Згідно, ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;перелік і види майна, що належить арештувати;документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається, зі встановлених в судовому засіданні обставин 26.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук автомобіля BMW модель Х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час проведення якого вилучено вищевказаний автомобіль. Між тим, під час проведення зазначеної слідчої дії крім автомобіля BMW модель Х5, державний номерний знак НОМЕР_2 будь яких речей, предметів чи документів вилучено не було.

Крім того, після проведення обшуку ОСОБА_8 не повідомлялося про підозру, на відміну від інших осіб, що за версією органу досудового розслідування, можуть бути причетні до вчинення злочину, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, ОСОБА_8 не була опитана з підстав вилучення у неї зазначеного майна, більше того, ні до матеріалів клопотання ні в судовому засіданні сторона обвинувачення не надала будь-яких доказів щодо її причетності до скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням про арешт майна між тим не обґрунтовує необхідності накладення арешту на вилучене майно, яке належить третій особі. Слідчою не доводиться в клопотанні, яке саме відношення та значення в рамках вказаного кримінального провадження має вищевказане майно, та сама власниця зазначеного майна ОСОБА_8 .

Стороною обвинувачення не доведено факт того, що вилучене майно могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить на собі будь-які сліди злочину та може бути використано як доказ факту чи обставин кримінальної справи.

Крім того, органом досудового розслідування не проведено огляд вищезазначеного майна та не призначена судова експертиза вилученого під час обшуку 26.08.2024 року транспортного засобу.

Доводи сторони обвинувачення, що вилучене в ході обшуку автомобіль визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, оскільки є достатньо підстав вважати, що вилучене майно є знаряддям та об`єктом протиправних дій та зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення із врахуванням відсутності підозри добросовісному власнику майна не є достатніми для ствердження про його причетність до злочину.

Положенням ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Посилання сторони обвинувачення на той факт, що вилучене майно є речовим доказом є формальним, без жодних обґрунтувань.

Відтак, слідчий суддя приходить до переконання, що стороною обвинувачення не доведено відповідність вилученого під час обшуку автомобіля BMW модель Х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до категорії речових доказів, й відповідно наявності підстав та мети для арешту такого майна, та в чому полягає необхідність в подальшому обмеженні прав власника ОСОБА_8 .

Наведені обставини, на переконання слідчого судді, є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчої.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000716 від 06.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України відмовити.

Майно, тимчасово вилучене 26.08.2024 року в ході проведення обшуку автомобіля BMW модель Х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме:

- автомобіль BMW модель Х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , на підставі п.2 ч.1 ст.169 КПК України, повернути власнику майна.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1