ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/460/24 Справа № 705/1923/24 Категорія: УДО Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисниці ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 8.04.2024 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання нач. ДУ «Старобабанівська ВК (№92)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду є неправомірним, до уваги не були взяті доводи усіх сторін судового процесу і суд постановив ухвалу в односторонньому порядку. Зазначає, що стосується стягнення, то відповідно до п. 14 ст. 134 КВК України це стягнення не є дійсним. Він не працював, тому що хворіє на туберкульоз, а також має захворювання гепатит, а тому він не може за станом здоров`я виконувати виробничі потреби установи, оскільки робота пов`язана з видобутком і обробкою граніту. Проте він виконує всі вимоги адміністрації установи, не порушує режим утримання, працює на благоустрії установи, за що має заохочення від начальника установи. Також, приймає участь у диференційній програмі «Духовне відродження». Визнає свою провину у скоєному злочині.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_9 та його захисницю ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу засудженого та просили її задовольнити із вказаних у ній мотивів, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав судове рішення законним та обґрунтованим, думку представника ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» ОСОБА_7 , який покладався на розсуд суду, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 КК України частину призначеного судом покарання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з обґрунтуванням висновку суду першої інстанції про те, що засудженого не можна вважати таким, який сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Обґрунтованість цього підтверджується даними матеріалів провадження, з якого вбачається, що засуджений ОСОБА_9 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» за вироком Дарницького райсуду м. Києва від 20.05.2022 р., яким засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили 21.07.2022 р.

Згідно довідки відділу по контролю за виконанням судових рішень «Старобабанівської ВК (№ 92)» початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_9 : 20.05.2022 р., кінець строку: 08.10.2025 р., не відбута частина покарання складає 01 рік 06 місяців (а. пр. 28).

Станом на день розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 строку покарання.

Як встановив апеляційний суд, відповідно до характеристики ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» ОСОБА_9 під час утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» м. Київ характеризувався посередньо. Режим утримання не порушував, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав. Під час проходження планового лікування у державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» допустив 1 порушення режиму відбування покарання, за що 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення знято у встановленому законом порядку (а. пр. 2-8).

З 23.09.2022 р. відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)». За час відбування покарання характеризується позитивно. Норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи дотримується. Установлений порядок відбування покарання не порушує. Стягнень не має. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. На протязі 4 кварталу 2023 р. є зразком для інших засуджених, під час залучення до робіт по благоустрою відділення, виконав роботи: проводив ремонт та фарбування прохідних східців відділення, прибирання житлової секції, роботу виконав вчасно та якісно. До роботи ставиться сумлінно та старанно.

Згідно довідки начальника відділення соціально-психологічної служби ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)», засуджений ОСОБА_9 за виконання покладених обов`язків, дотримання правил поведінки, правил внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку має 3 заохочення. Разом з тим, має 1 стягнення, яке знято, але пов`язане у зв`язку із виявленням та вилученням забороненого предмету - заточеного пінцету.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до п. 17 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Апеляційний суд встановив, що засуджений ОСОБА_9 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих тяжких злочинів. Звільнившись з місць позбавлення волі по відбуттю покарання у квітні 2019 р., новий злочин вчинив у липні 2020 р. За час відбування покарання позитивно характеризується періодично і дійсно має 3 заохочення (03.04.2023 р., 05.10.2023 р. та 04.01.2024 р.), але за виконання покладених на нього обов`язків та дотримання правил поведінки, тобто з формальних підстав. Не працевлаштований, оскільки виконані ним роботи щодо благоустрою колонії, є його обов`язком, як засудженого. Крім того, відбуваючи покарання у «СВК (№ 92)» з 23.09.2022 р., заохочення відносно нього були застосовані лише починаючи з квітня 2023 р. Також, 16.05.2023 р. порушив режим утримання в колонії, у зв`язку з виявленням у нього частини заточеного пінцету, що відповідно до вимог ст. 133 КВК України є злісним порушенням встановленого порядку відбування покарання.

Враховуючи особу засудженого та його поведінку за весь період відбування покарання, ставлення до праці, тяжкість, характер та кількість скоєних злочинів, за які останній відбуває покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_9 не довів свого виправлення та існують обґрунтовані сумніви, що він не вчинить нових кримінальних правопорушень після дострокового звільнення з установи виконання покарання і в майбутньому готовий стати законослухняним членом суспільства, а отже не заслуговує застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання і з таким висновком суду та таким його обґрунтуванням повністю погоджується апеляційний суд.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд не вбачав підстав для застосування до засудженого норм ст. 81 КК України, а тому відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення останнього.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що з огляду на вищевикладене, засуджений не довів зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці протягом усього строку відбування покарання, що він підлягає умовно-достроковому звільненню.

Апеляційний суд зауважує, що поведінка засудженого ОСОБА_9 , яка вказує на його виправлення, має бути стабільною під час всього строку відбування покарання, а не лише перед моментом виникнення права на певну пільгу.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, за змістом ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення має бути викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що рішення суду є неправомірним, до уваги не були взяті доводи усіх сторін судового процесу і суд постановив ухвалу в односторонньому порядку, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки при розгляді клопотання суд першої інстанції взяв до уваги всі обставини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність, на даний час, підстав для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і з таким рішенням також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що стягнення, яке було накладене на засудженого ОСОБА_9 , відповідно до п. 14 ст. 134 КВК України є недійсним, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки при вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання визначеного вироком суду аналізується не лише стягнення або заохочення, а оцінюється поведінка засудженого протягом усього строку відбування покарання, яка у даному випадку не була стабільною та завжди лише позитивною.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого про те, що він не працював, оскільки має тяжкі хвороби, він не може за станом здоров`я виконувати виробничі потреби установи, оскільки робота пов`язана з видобутком і обробкою граніту, але він виконує всі вимоги адміністрації установи, не порушує режим утримання, працює на благоустрій установи, за що має заохочення від начальника установи, приймає участь у диференційній програмі «Духовне відродження» та визнає свою провину у скоєному злочині, то ці доводи є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, тому що з матеріалів провадження вбачається, що не можна дійти безумовного висновку, що він своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду і з таким висновком та такою оцінкою поведінки засудженого протягом усього строку відбування покарання погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того у матеріалах провадження відсутній медичний висновок про те, що стан здоров`я засудженого ОСОБА_9 не дозволяє йому працювати.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та не встановив істотних порушень норм кримінального або кримінального процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 8.04.2024 р., якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді