Справа № 495/8994/24
№ провадження 1-кс/495/2215/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

користувача майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Білгород-Дністровському клопотання старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 18.10.2024 року надійшло клопотання старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000494 від 19.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Виклад обставин, зазначених у клопотанні.

Встановлено, що до СУ ГУНП в Одеській області з УСР в Одеській області ДСР НП України надійшла інформація, щодо групи осіб, які з метою власного збагачення організували схему збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території Одеси та Одеській області.

Далі, в ході проведення санкціонованого обшуку, за матеріалами досудового розслідування, відомості про яке внесено 19.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000494 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 від 27.09.2024 справа № 495/8994/24, номер провадження 1-кс/495/2044/2024, 17 жовтня 2024 проведено обшук автомобілю марки «Toyota Alphard» з номером кузова НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , та вказаний автомобіль вилучений та поміщений на територію Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області.

Постановою слідчого від 17.10.2024 вилучений транспортний засіб визнаний речовим доказом.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно, має суттєве значення для проведення подальшого об`єктивного, повного та неупередженого досудового розслідування, з метою збереження речових доказів та забезпечення цивільного позову слідчий просив клопотання задовольнити.

Позиції сторін.

В судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити.

Користувач майна ОСОБА_4 у судове зсідання надав довіреність на право розпорядження, керування та користування автомобілем марки «Toyota Alphard» з номером кузова НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , просив у задоволенні клопотання відмовити.

Мотивація суду.

З матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні №0000494 від 19.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, а саме: є достатні підстави вважати, що предмети, зокрема, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберігали на собі його сліди.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим відділом здійснюється досудове розслідування за фактом незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Згідно частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положення статті 41 Конституції України гарантують, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з наданої до матеріалів клопотання копії довіреності від 03.09.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 має право розпоряджатися, керувати та користуватися транспортним засобом автомобілем марки TOYOTA, комерційний опис - ALPHARD, випуску 2006 р., кузов (рама, шасі) N?MNH100094019, тип транспортного засобу (ТЗ) - загальний легковий пасажирський, колір-чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 5145 від 07.10.2021р. (попередня реєстрація 24.06.2019р.) на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, серії НОМЕР_3 , N?831747. Довіреність видана з правом: продажу за встановленим законом порядком, укладання та підписання будь-яких цивільно-правових договорів, у тому числі договору купівлі-продажу вищезазначеного ТЗ, обміну, страхування, отримання страхових виплат, здачі в оренду фізичним або юридичним особам, догляду на митницях.

Таким чином, ОСОБА_4 є фактичним володільцем, користувачем та розпорядником автомобіля марки TOYOTA ALPHARD, випуску 2006 р., кузов (рама, шасі) N?MNH100094019.

В рамах кримінального провадження №0000494 27.09.2024 винесено ухвалу по справі 495/8994/24, провадження 1-кс/495/2044/2024 якою надано дозвіл на проведення обшуку автомобілю марки «Toyota Alphard» з номером кузова НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою відшукання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а також інших предметів, паперів, речей, які мають на собі ознаки злочину, предметів обіг яких заборонено у цивільному обороті на території України.

Як зазначено у протоколі обшуку від 17.10.2024 в ході здійснення обшуку автомобілю марки «Toyota Alphard» з номером кузова НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 нічого не вилучено. Вказаний автомобіль вилучений та поміщений на територію Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області.

Постановою старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 17.10.2024 автомобіль марки «Toyota Alphard» з номером кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі положень ст.ст. 40, 110, ч.4 ст.168 КПК України визнано речовим доказом.

В ході судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що позиція прокурора щодо необхідності збереження авта у якості речового доказу в рамках досудового розслідування, що здійснюється за фактом незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів не підтверджена належними доказами.

Щодо накладення арешту з метою подальшої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя наголошує, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_4 не повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, а отже зазначений факт не може слугувати підставою для накладення арешту на майно, що належить іншим повнолітнім членам родини.

Так, статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

В ході дослідження клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено мету накладення арешту. В ході розгляду питання про накладення арешту на майно, не встановлено з якою саме метою необхідно накласти арешт на авто, не обґрунтовано вірогідність його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зазначено, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд та процесуальною гарантією доступу до суду. Виходячи зі змісту цієї статті справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. В клопотанні слідчим зазначено, що необхідно накласти арешт на майно з метою збереження речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Враховуючи те, що орган досудового розслідування у розумінні ст.132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема щодо необхідності збереження речового доказу, а також не надав оцінку правовим підставам арешту майна на автомобіль, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Частиною 3 статті 173 КПК України встановлено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 98, 132, 170, 171, 172, 173 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000494 від 19.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1