справа № 619/4804/24
провадження № 1-в/619/129/24
УХВАЛА

іменем України

12 вересня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000743 від 29.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

установив:

До суду надійшло клопотання власника майна ОСОБА_3 , в якому він просить скасувати арешт на легковий автомобіль торгової марки (ТМ) «RENAULT» моделі «LOGAN», номер шасі « НОМЕР_1 », р/н НОМЕР_2 , коричневого кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить йому, накладений ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 05 липня 2024 року (справа № 619/4804/24) у кримінальному провадженні № 0000743 від 29.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В обґрунтування клопотання посилався на те, що 30.07.2024 слідчий СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 прийняв рішення про закриття кримінального провадження № 0000743 про що було складено відповідну постанову. В рамках кримінального провадження не було встановлено потерпілих, підозра нікому не вручалась, обвинувальний акт не складався, цивільний позов не заявлявся. Експертизи та інші слідчі дії проведено в повному обсязі, що знайшло підтвердження під час здійснення прокурорського нагляду. Таким чином автоматично з закриттям кримінального провадження у застосуванні арешту мого автомобіля повністю відпала на цей час потреба. Відповідна інформація 21.08.24 внесена до ЄРДР слідчим ОСОБА_4 на його клопотання від 11.08.2024 надано постанову та витяг. Ні слідчій, ні прокурор з відповідним клопотанням про зняття арешту до суду для відновлення його прав не звертались на цей час навіть при його нагадуванні у клопотанні від 11.08.24 до слідчого. Постанова від 30.07.24 про закриття кримінального провадження ним отримана 21.08.2024.

Прокурор подав до суду заяву, в якій проти клопотання не заперечував, просив судовий розгляд провести у його відсутність.

Власник майна ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просить розглядати клопотання без його участі, клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Суд дослідивши матеріали провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про задоволення клопотання з таких підстав.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 05 липня 2024 року (справа № 619/4804/24, провадження № 1-кс/619/741/24) накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було виявлено та вилучено 28 червня 2024 під час огляду місця події на відкритій ділянці місцевості, поблизу з будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: легковий автомобіль торгової марки (ТМ) «RENAULT» моделі «LOGAN», номер шасі « НОМЕР_1 », д.н.з. НОМЕР_4 , коричневого кольору, який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; мотоцикл «SHINERAY», моделі «XY 200 GY-11B», д.н.з. НОМЕР_5 , червоного кольору, який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та під час ДТП знаходився під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який полягає у забороні відчуження, розпорядження та користування вищезазначеним майном, на час проведення експертних досліджень в межах строку досудового розслідування.

Зберігання арештованого майна вирішено здійснювати відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012.

Місцем зберігання арештованих транспортних засобів: автомобіля торгової марки «RENAULT» моделі «LOGAN», номер шасі « НОМЕР_1 », р/н НОМЕР_4 ; мотоцикла «SHINERAY», моделі «XY 200 GY-11B», р/н НОМЕР_5 , визначено спеціально обладнаний майданчик тимчасового затриманих автотранспортних засобів ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Дергачі, вул. Європейська, 10.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Отже, в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною шостою статті 132 КПК України передбачено, що до клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що 29.06.2024 відповідно до ст. 214 КПК України до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, де з короткого викладу обставин убачається, що 28.06.2024 близько 16 год 30 хв на автодорозі сполученням «Харків - Суми», а саме: поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбулося зіткнення автомобіля марки «RENAULT» моделі «LOGAN», коричневого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мотоциклу марки «SHINERAY», моделі «XY 200 GY-11B», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті чого ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями доставлено до КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР (ІТС «ІПНПУ» № 5899, 5904 від 28.06.2024).

Постановою слідчого ОСОБА_7 від 30.07.2024, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000743 від 29.06.2024, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Власником транспортного засобу «RENAULT» моделі «LOGAN», номер шасі « НОМЕР_1 », р/н НОМЕР_2 , коричневого кольору, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , є ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною 1 статті 286 КК України передбачена кримінальна відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Пунктом 1 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Тобто особа, яка подала клопотання про скасування арешту майна, має довести суду окрему або одночасну наявність фактів необґрунтованості накладення арештів майна чи відпадання потреби в їх застосуванні.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу статті 41 Конституції України, статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden)). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Частиною першою статті 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, поряд з іншими обставинами, наслідки арешту майна для третіх осіб.

Дослідивши надані матеріали суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню внаслідок наявності однієї з підстав, визначених статтею 174 КПК України для скасування арештів майна, а саме: відпала потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження крім того власник майна не повинен нести непропорційний та непомірний тягар щодо належного їм майна, враховуючи, в тому числі, підставу для скасування постанови про закриття зазначеного вище кримінального провадження.

Отже, суд вважає, що відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу у вигляді перебування транспортного засобу «RENAULT» моделі «LOGAN», номер шасі « НОМЕР_1 », р/н НОМЕР_2 , коричневого кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 на території ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, у зв`язку із закриттям кримінального провадження, а тому слід скасувати накладений арешт на цей транспортний засіб.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Судуу своїй постанові від 15 квітня 2024 року (справа 554/2506/22, провадження № 51-4350кмо23) зазначила, що ухвала суду, постановлена на підставі ч. 9 ст. 100 КПК після закриття кримінального провадження слідчим або прокурором, за якою вирішено питання про долю речових доказів і документів, може бути оскаржена як у апеляційному, так і у касаційному порядку.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 131, 132, 170-174, 175, 395 КПК України, суд

постановив:

Клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт на легковий автомобіль торгової марки (ТМ) «RENAULT» моделі «LOGAN», номер шасі « НОМЕР_1 », р/н НОМЕР_2 , коричневого кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , накладений ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 05 липня 2024 року (справа № 619/4804/24) у кримінальному провадженні № 0000743 від 29.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1