Справа № 599/2026/24
н.п.1-кп/599/126/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Зборові в залі судових засідань Зборівського районного суду кримінальне провадження №0000179 від 06 вересня 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Конюхи Козівського району Тернопільської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, не працює, не депутат, утриманців не має, раніше судимий, а саме: 15 жовтня 2015 року Козівським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі; 21 липня 2016 року Зборівським районним судом Тернопільської області за ч.ч.2,3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років та 1 місяця позбавлення волі; 11 серпня 2020 року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1, ч.3 ст.357 КК України,

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 у період дії в Україні воєнного стану, встановленого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ від 24.02.2022, строк дії якого з того часу не припинявся та неодноразово продовжувався, зокрема 23.07.2024 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України № 469/2024 від 23.07.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин:

05 вересня 2024 року, близько 16 год, ОСОБА_4 , перебував на території поблизу продуктового магазину «Світлана», розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно з потерпілим ОСОБА_6 розпивав спиртні напої. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення належного ОСОБА_6 майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, 05 вересня 2024 року у денну пору доби, точного часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи за столиком на території поблизу продуктового магазину «Світлана», розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись тимчасовою відсутністю ОСОБА_6 , який в цей час відійшов від столика, таємно викрав із наплічної сумки ОСОБА_6 , яка лежала на столику, гаманець, в якому знаходились грошові кошти ОСОБА_6 в сумі 3410 гривень, належний ОСОБА_6 паспорт громадянина України, а також належна ОСОБА_6 банківська карта АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1 п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також згідно примітки до ст. 357 КК України, є офіційним документом.

В подальшому ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, внаслідок чого ОСОБА_6 завдано матеріальних збитків на суму 3410 гривень.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 надав показання, згідно яких визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених у обвинувальному акті, не заперечував фактичних обставин справи, в тому числі розміру заподіяної шкоди, щиро розкаявся у вчиненому, просив врахувати, що викрадене потерпілому він повернув.

Крім цього вина ОСОБА_4 доводиться наступними доказами:

протоколом огляду місця події від 06.09.2024 року, яким встановлено місце, обстановку та обставини вчинення кримінального праовопрушення;

протоколом добровільної видачі від 06.09.2024 року, згідно якого ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції викрадені ним у потерпілого гаманець з грошовими коштами в сумі 3410 грн, банківською карткою «Ощадбанк» та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 ;

протоколом огляду предмету DVD диску з записом з камери відеоспостереження, розміщеної на території магазину «Світлана» від 11.09.2024, згідно якого обвинувачений та потерпілим 05.09.2024 в період часу з 15.32 год. по 16.23 год. перебували на території магазину «Світлана» та зафіксовано як обвинувачений близько 16.00. год. вийняв з сумки потерпілого гаманець та грошові кошти і заховав їх у свою кишеню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану, за ч.1 ст.357 КК України, тобто викрадення офіційного документа, а також за ч.3 ст. 357 КК України, тобто незаконне заволодіння паспортом.

Потерпілий цивільного позову не заявляв, претензій до обвинуваченого немає, викрадене йому повернуто, збитки відшкодовано.

Обвинувачений раніше судимий, а саме був засуджений: 15 жовтня 2015 року Козівським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі; 21 липня 2016 року Зборівським районним судом Тернопільської області за ч.ч. 2,3 ст. 185, ст.ст.70,71 КК України до покарання у вигляді 4 років та 1 місяця позбавлення волі; 11 серпня 2020 року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення воля 01.06.2023.

За місцем проживання обвинувачений характеризується негативно, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

При призначенні виду покарання, суд у відповідності до вимог ст.ст.50,65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є за ч.4 ст.185 КК України є тяжким злочином, а за ч.1 ст.357 КК України та ч.3 ст.357 КК України кримінальними проступками, враховує щире розкаяння обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитків та заподіяної шкоди.

Однак суд враховує також, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, після звільнення з місць позбавлення волі повторно вчинив кримінальне правопорушення.

Призначаючи покарання за ч.4 ст.185 КК України суд враховує наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире розкаяння обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитків та заподіяної шкоди, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Тому, враховуючи думку прокурора, суд вважає, що в даному випадку є підстави застосувати ч.1 ст.69 КК України, з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті ? виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів і призначити ОСОБА_4 покарання за злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Також, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.1 ст.357 КК України та ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі.

Остаточне покаранняслід призначитиза сукупністю злочині, згідно ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 374-375 КПК України,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, ч.1 ст.357 КК України, ч.3 ст.357 КК України і призначити покарання:

за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на один рік і шість місяців;

за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на один рік;

за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ч.1 ст..70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточний вид покарання визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та обрати остаточно ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на один рік і шість місяців.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ОСОБА_4 під час досудового слідства, згідно ухвали слідчого судді Зборівського районного суду від 18 вересня 2024 року, скасувати після набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання рахувати з дня початку його фактичного виконання.

Після набрання законної сили скасувати арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Зборівського районного суду від 11 вересня 2024 року, а саме: чорний гаманець, у якому знаходяться грошові кошти в сумі 3410 гривень, банківська карту AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 та вважати вказані речі повернутими їх власнику ОСОБА_6 , якому вони були передані на зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо вирок не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок може бути оскаржено до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілому.

Суддя Зборівського

районного суду ОСОБА_1