Провадження № 1-в/761/544/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року місто Київ

Суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , дослідивши в приміщенні суду клопотання ОСОБА_2 , засудженої вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 05.07.2022, про звільнення від відбування покарання у зв`язку із декриміналізацією діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

05.11.2024 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання (вхід № 105328) Позднякової - ОСОБА_3 , засудженої вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 05.07.2022, про звільнення від відбування покарання у зв`язку із декриміналізацією діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 05.07.2022 ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

У клопотанні заявник просить звільнити її відбування покарання у зв`язку із декриміналізацією діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024 вказане клопотання розподілено на суддю ОСОБА_1 , 06.11.2024 його передано судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Статтею 18 КВК України визначено, що місцем відбування покарання у вигляді позбавлення волі є виправна колонія. У свою чергу, відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчі ізолятори є установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою.

У силу ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 18 КВК України слідчі ізолятори віднесені до установ виконання покарань лише стосовно тих засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких правил підсудності, встановлених КПК.

За усталеною практикою ЄСПЛ, термін «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Також суд звертає увагу на те, що встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Як убачається з супровідного листа першого заступника начальника установи ОСОБА_4 від 28.10.2024 № П-7035, Поздякова - ОСОБА_3 , 1987 року народження, прибула із ДУ «Надержинщинська ВК № 65» на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, оскільки відсутні дані, що засуджена ОСОБА_2 відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва, з клопотання засудженої та супровідного листа уповноваженої особи слідчого ізолятора не убачається, що ДУ «Київський слідчий ізолятор» визначений для неї як установа відбування покарання, клопотання не може бути вирішене Шевченківським районним судом міста Києва, а тому суд вважає за необхідне повернути зазначене клопотання заявнику.

Керуючись статтями 369-372, 392, 532, 537, 539, Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання Позднякової - ОСОБА_3 , засудженої вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 05.07.2022, про звільнення від відбування покарання у зв`язку із декриміналізацією діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_5