Справа № 461/6230/24
Провадження № 1-кс/461/4552/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2024 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_7 та адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 та його захисники - адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , звернулися до суду зі скаргою, в якій, з урахуванням доповнення, просять слідчого суддю скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України від 02.02.2024 року у кримінальному провадженні № 0001202 від 28.11.2023 року; скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення нової підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України від 07.08.2024 року у кримінальному провадженні № 0001202 від 28.11.2023 року.

Вимоги скарги мотивовані тим, що письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України від 02.02.2024 року та зміни до цієї підозри та повідомлення нової підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України, від 07.08.2024 року не містять належного обґрунтування підозри.

Зокрема, щодо підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, вказують на те, що між ОСОБА_7 та особами, з якими він уклав договори щодо квартир у багатоквартирному будинку у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,4167 га, кадастровий номер :01:001:0120 (у тому числі й з ОСОБА_8 ) виникли саме цивільно-правові відносини, що підтверджується тим, що практично всі вказані особи (окрім ОСОБА_8 ) звернулися до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовами про визнання за ними майнових прав на квартири вказаному багатоквартирному будинку на підставі таких договорів.

Станом на даний час у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться 52 цивільні справи.

Також звертають увагу на те, що орган досудового розслідування помилково вважає, що Договір простого товариства припинив свою дію 12.10.2022 року відповідно до положень пункту 5.1. Договору, і, як наслідок, ОСОБА_7 не мав повноважень на продаж квартир на підставі цього Договору.

Вказують на те, що ОСОБА_7 не мав змоги здійснити прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку та оформити право власності на квартири до 12.10.2022 року внаслідок дії обставин непереборної сили - військової агресії Російської Федерації проти Україну.

Більше того, після настання 12.10.2022 року ОСОБА_7 зі згоди ОСОБА_9 продовжив виконувати умови Договору простого товариства та продовжував фінансувати та організовувати будівництво багатоквартирного будинку.

Жодних заперечень щодо продовження здійснення ОСОБА_7 відповідного будівництва після настання 12.10.2022 року ОСОБА_9 не висловлював.

Окрім того, будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_9 у своїх показах повідомив, що 01.10.2023 року надав ОСОБА_7 у позику грошові кошти для завершення будівництва будинку.

Таким чином, ОСОБА_9 фактично давав згоду та уповноважував ОСОБА_7 на продовження виконання умов договору про спільну діяльність від 13.10.2021 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , метою якого є будівництво багатоквартирного будинку.

Станом на кінець грудня 2023 року, виключно за кошти ОСОБА_7 , за результатом виконання Договору простого товариства, на земельній ділянці було побудовано багатоквартирний будинок.

Окрім цього, сторона захисту зазначає, що в повідомленні про підозру не вказано жодних фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України , а саме не встановлені місце, дата, час вчинення злочину, особи у яких було придбано зброю та боєприпаси. Більше того, слідством не обгрунтовано будь-який зв`язок між виявленою зброєю та Січкарем

Відтак вважають, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України є незаконними та необгрунтованими, а тому підлягають скасуванню.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 скаргу підтримали повністю з підстав, викладених у ній.

ОСОБА_7 подав клопотання про розгляд справи в його відсутності.

Прокурор ОСОБА_10 та слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечили. На їх переконання, оголошена ОСОБА_7 підозра є обґрунтованою, що підтверджується сукупністю зібраних доказів. Зокрема, досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_7 відчужив понад 50 квартир шайхрайським шляхом, подавши ріелторам, покупцям, нотаріусу недостовірну інформацію щодо умов договору від 12.10.2022 , який втратив чинність, тобто, ввів в оману потерпілих, з метою заволодіння їх коштами. Підозрюваний не був власником будинку, який не зданий в експлуатацію, не повідомив про відчуження житла власника будівництва та земельної ділянки, діяв умисно, з корисливих мотивів, з метою особистго збагачення, створюючи у потерпілого ОСОБА_8 переконння про справджність у нього законних можливостей на продаж квартири. Зазначили, що доводи скарги є безпідставними та необґрунтованими; процесуальних порушень у кримінальному провадженні не допущено.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пункт 10 частини 1 статті 303 КПК України надає право підозрюваному оскаржити повідомлення слідчого про підозру, після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0001202 від 28.11.2023 в межах якого ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч.1 ст. 263 КК України.

У межах досудового розслідування, 02.02.2024 року слідчий СУ ГУНП України у Львівській області ОСОБА_11 , за погодженням в виконувачем обов`язків прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національної поліції та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_12 склав повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

07.08.2024 року слідчий СУ ГУНП України у Львівській області ОСОБА_11 , за погодженням з виконувачем обов`язків прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національної поліції та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_12 склав повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення нової підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру здійснюється у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом порядку та у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Норми щодо повідомлення про підозру регулюються Главою 22 КПК України.

Зокрема, частинами 1-3 ст. 276 КПК України визначено вичерпний перелік підстав, при яких в обов`язковому порядку здійснюється повідомлення про підозру та осіб, яким надано право вручати особі повідомлення про підозру, до яких відносяться слідчий чи прокурор.

Згідно з частиною 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України встановлено, що повідомлення про підозру має містити суттєві обставини, відомі на момент повідомлення про підозру.

Згідно ст.ст. 276-278 КПК України вбачається, що при розгляді скарги на рішення слідчого про підозру слідчий суддя має з`ясувати виконання слідчим положень кримінального процесуального закону в частині дотримання порядку повідомлення про підозру та наявності на день повідомлення про підозру достатніх доказів для підозри особи. Тобто, слідчий суддя досліджує не самі докази, а лише їх наявність та вагомість.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді - судді суду першої інстанції, належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Зокрема, під час вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, запобіжних заходів та здійснення судового контролю в порядку ст.206 КПК України та ст. 303 КПК України.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють» (п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України) кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Повідомлення про підозру один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

При вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої підозри, слідчий суддя виходить з того, що слідчим суддею на даній стадії оцінюється лише достатність підстав вважати, чи було вчинено кримінальне правопорушення. Встановлення таких підстав базується на стандарті доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, CampbellandHartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви №12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява №72508/13, параграф 184). Тому цей стандарт доказування є досить низьким, необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичними підставами для скасування повідомлення про підозру є: неналежний суб`єкт складання та вручення повідомлення про підозру; порушення процесуального порядку вручення підозри; необґрунтованість підозри.

Необґрунтованість підозри має місце в таких випадках: повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст. 277 КПК, не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що, своєю чергою, крім порушення вимог КПК є грубим порушенням права на захист; аналіз змісту повідомлення про підозру не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину кримінального правопорушення; матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б вказували на заподіяння шкоди, на цій підставі повідомлення про підозру є необґрунтованим і підлягає скасуванню.

Також, відповідно до вимог ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру має містити серед іншого зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

Змістом підозри є викладення фактичних обставин відповідного кримінального правопорушення, який включає в себе дані про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення цього кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення тощо.

Правовою кваліфікацією кримінального правопорушення є кримінально-правова оцінка діяння особи шляхом встановлення його кримінально значимих ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, та встановлення відповідності, тобто тотожності, ідентичності ознак вчиненого діяння ознакам конкретної кримінально-правової норми.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення передбачає формулювання висунутої підозри у суворій відповідності з інкримінованою підозрюваному статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність.

Отже, фактичні обставини інкримінованого особі кримінально-караного діяння мають відповідати його кримінально-правовій кваліфікації, тобто не допускається інкримінування особі тих дій, яких вона фактично не вчиняла.

Підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання такою, що не набула статусу підозрюваного є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, відсутність обов`язкових елементів повідомлення про підозру.

Згідно п. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Принцип верховенства права, визначений у ст. 8 КПК України, передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обґрунтованою є підозра за наявності таких принципових обставин: 1) врученого письмового повідомлення про підозру з обов`язковим посиланням на докази вчинення особою кримінального правопорушення; 2) наявності в матеріалах кримінального провадження доказів, що підтверджують учинення особою кримінального правопорушення; 3) доведення перед судом вагомості й достатності наявних доказів про вчинення особою кримінального правопорушення; 4) оцінювання судом доказів учинення особою кримінального правопорушення.

Вимога достатності доказів до моменту притягнення особи до кримінальної відповідальності означає, що в розпорядженні слідчого повинна бути така сукупність доказів, яка, будучи неповною, приводить тим не менше до обґрунтованого висновку про винуватість особи, котра притягується, і виключає в цей момент розслідування протилежного висновку.

Слідчий суддя бере до уваги, що обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти: перший аспект - питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом; другий аспект - питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У цьому випадку вирішальне значення має відповідність кримінально-правової кваліфікації діяння фактичним діям підозрюваної особи.

З наведеного витікає, що оскаржуючи повідомлення про підозру, її ініціатор має довести, що висунута підозра є необґрунтованою, тобто відсутній хоча би один з наведених аспектів, або повідомлення про підозру відбулося із суттєвим порушенням визначеного КПК порядку.

Як вбачається із матеріалів скарги, сторона захисту вважає повідомлення про підозру необґрунтованою, оскільки викладені відомості не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Вивченням матеріалів кримінального провадження № 0001202 встановлено, що 02.02.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

07.08.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, поняття «обґрунтована підозра» застосовується з урахуванням практики. Відповідно до усталеної практики ЄСП/1 термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя перевіряючи обґрунтованість підозри повинен оцінити дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Натомість, у даному випадку, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, не відповідає критеріям поняття «обґрунтована підозра».

Так, досудовим слідством у кримінальному провадженні № 0001202 від 28.11.2023 підозра обґрунтовується наступними фактичними обставинами.

16.10.2020 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 було укладено договір простого товариства (про спільну діяльність).

Відповідно до умов вказаного договору вони домовились здійснити будівництво багатоквартирного будинку у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,4167 га, кадастровий номер :01:001:0120.

Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_13 .

Для здійснення будівництва багатоквартирного будинку вклади учасників простого товариства були розподілені наступним чином:

ОСОБА_13 надає для будівництва право користування належною йому земельною ділянкою, площею 0,4167 га, кадастровий номер :01:001:0120;

ОСОБА_7 за рахунок власних ресурсів фінансує та організовує будівництво багатоквартирного будинку на усіх його етапах аж до моменту реєстрації права власності на новозбудоване майно.

В межах виконання цього договору було отримано дозвіл на виконання будівельних робіт, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, технічні умови приєднання до газорозподільної системи, технічні умови нестандартного приєднання до електричних мереж, технічні умови на приєднання до централізованої системи водопостачання та водовідведення.

Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_13 вирішили припинити партнерство та досягнули домовленості про те, що ОСОБА_7 викупить у ОСОБА_13 земельну ділянку та продовжить будівництво вже без його участі.

30.09.2021 року між ОСОБА_9 (Позикодавець) та ОСОБА_7 (Позичальник) було укладено договір позики.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_9 позичив ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 1 700 000,00 (один мільйон сімсот тисяч) доларів США.

Також, 05.04.2022 року між ОСОБА_9 (Позикодавець) та ОСОБА_7 (Позичальник) було укладено договір позики.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_9 позичив ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) доларів СІ11А. Грошові кошти були позичені з метою будівництва багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 .

Зі сторони ОСОБА_9 обов`язковою умовою надання ОСОБА_7 цієї позики було оформлення права власності на земельну ділянку, не на ОСОБА_7 , а на позикодавця-тобто на ОСОБА_9 .

Зазначений спосіб оформлення, на його думку, повинен був забезпечити належне виконання мого зобов`язання щодо повернення боргу.

Також, зі сторони ОСОБА_9 обов`язковою умовою надання ОСОБА_7 позики було укладення у майбутньому Договору простого товариства (договору про спільну діяльність) на запропонованих ним умовах, який надавав би йому додаткові інструменти для контролю за використанням ОСОБА_7 позичених грошових коштів та забезпечував повернення таких коштів.

Про це, зокрема свідчить положення п. 2 Договору позики, укладеного між ОСОБА_9 (Позикодавець) та ОСОБА_7 (Позичальник), відповідно до змісту якого ОСОБА_7 у якості забезпечення виконання зобов`язання з поверненню грошових коштів в сумі 1 700 000 доларів США, надає ОСОБА_9 :

земельну ділянку кадастровий № :01:001:0120, площею 0,4167 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, з усіма дозвільними документами на проведення будівельних робіт по будівництву багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ;

об`єкти нерухомого майна (квартири) за адресою АДРЕСА_2 в кількості 26 шт., загальною площею 1475 кв. м. вартістю 350 дол. США за 1 кв.м.;

квартиру площею 200 кв.м., за адресою АДРЕСА_3 .

У порядку виконання цих домовленостей 30.09.2021 року між ОСОБА_13 (Продавець) та ОСОБА_9 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована у с. Зубра Пустомитівського району Львівської області площею 0,4167 га, кадастровий номер :01:001:0120.

13.10.2021 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було укладено договір простого товариства (про спільну діяльність), посвідчений приватним нотаріусом ЛРНО Львівської області ОСОБА_14 та зареєстрований в реєстрі за № 1128.

Відповідно до умов цього договору вони домовились здійснити будівництво багатоквартирного будинку у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,4167 га, кадастровий їюмер :01:001:0120.

Для здійснення будівництва багатоквартирного будинку вклади учасників простого товариства були розподілені наступним чином:

ОСОБА_9 надає для будівництва право користування земельною ділянкою, яка розташована у АДРЕСА_1 площею 0,4167 га, кадастровий номер :01:001:0120;

ОСОБА_7 за рахунок власних ресурсів фінансує та організовує будівництво багатоквартирного будинку на усіх його етапах аж до моменту реєстрації права власності на новозбудоване майно.

Пунктом 2.2.2. Договору простого товариства передбачено, що ОСОБА_9 не вносить до спільної діяльності жодних інших вкладів, окрім права користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0120.

Відповідно до п. 1.1. Договору про спільну діяльність, сторони зобов`язуються шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці площею 0,4167 га за адресою: АДРЕСА_4 (кадастровий номер :01:001:0120) в порядку передбаченому законодавством та отримання в особисту приватну власність квартир, приміщень та доходу у вигляді грошових коштів, отриманих в результаті виконання спільних дій, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 4.3. Договору про спільну діяльність ОСОБА_7 наділений усіма необхідними повноваженнями діяти від імені простого товариства, у тому числі одноособово укладати договори купівлі-продажу квартир.

Пунктом 5.1. Договору про спільну діяльність визначено строк дії договору - з моменту підписання і до досягнення мети договору (будівництво та введення в експлуатацію будинку, отримання права приватної особистої власності на квартири), але у будь-якому випадку - до 12.10.2022 року.

Відповідно до п. 5.2. Договору про спільну діяльність, у випадку недосягнення мети передбаченої п. 1.1. цього Договору в строк передбачений п. 5.1. цього Договору, незавершений об`єкт будівництва вважається власністю Сторони 1 ( ОСОБА_9 ), а Сторона 2 ( ОСОБА_7 ) гарантує, що не претендуватиме на нього.

Проте, з об`єктивних причин, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи під впливом форс-мажорних обставин ОСОБА_7 не зміг завершити будівництво та здійснити прийняття в експлуатацію у термін, визначений п. 5.1. Договору простого товариства.

Виходячи із викладених обставин, орган досудового розслідування вважає, що Договір простого товариства припинив свою дію 12.10.2022 року відповідно до положень пункту 5.1. Договору, і, як наслідок, ОСОБА_7 не мав повноважень на продаж квартир на підставі цього Договору.

Проте, такий висновок органу досудового розслідування є передчасним, оскільки ОСОБА_7 не мав змоги досягнути мети Договору про спільну діяльність, здійснити прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку та оформити право власності на квартири до 12.10.2022 року внаслідок дії обставин непереборної сили - військової агресії Російської Федерації проти Україну.

Більше того, після настання 12.10.2022 року ОСОБА_7 зі згоди ОСОБА_9 продовжив виконувати умови Договору простого товариства та продовжував фінансувати та організовувати будівництво багатоквартирного будинку. Жодних заперечень щодо продовження здійснення ОСОБА_7 відповідного будівництва після настання 12.10.2022 року ОСОБА_9 не висловлював.

Тобто, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 своїми конклюдентними діями здійснили волевиявлення на продовження виконання Договору простого товариства, метою якого було здійснення будівництва багатоквартирного будинку.

Окрім того, будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_9 у своїх показах повідомив, що 01.10.2023 року надав ОСОБА_7 у позику грошові кошти для завершення будівництва будинку.

Таким чином, ОСОБА_9 фактично давав згоду та уповноважував ОСОБА_7 на продовження виконання умов договору про спільну діяльність від 13.10.2021 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , метою якого є будівництво багатоквартирного будинку.

Вказане, окрім іншого підтверджується тим, що 01.10.2023 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було укладено договір новації про внесення змін за первісними зобов`язаннями згідно договорів позики від 30.09.2021 року та від 05.04.2022 року (надалі - Договір новації), за умовами якого зобов`язання (нове зобов`язання), яке виникло між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за умовами цього Договору новації, припинило зобов`язання за договорами позики між цими сторонами від 30.09.2021 року та від 05.04.2022 року.

У п. 8 Договору новації сторони цього договору погодили, що після підписання цього Договору новації планують протягом 20 календарних днів внести зміни до Договору простого товариства від 13.10.2021 року, шляхом визначення умов, щодо його пролонгації та встановлення розміру частки учасників договору.

У цьому ж пункті ОСОБА_7 та ОСОБА_9 погодили продовжити (поновити) дію Договору простого товариства.

Станом на кінець грудня 2023 року, виключно за кошти ОСОБА_7 , за результатом виконання Договору простого товариства на земельній ділянці було побудовано багатоквартирний будинок.

Відповідно до п.п. 4.3.1., 4.3.2. договору про спільну діяльність від 13.10.2021 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ОСОБА_7 уповноважений представляти інтереси учасників товариства перед, фізичними особами та вправі вчиняти будь-які правочини та укладати будь-які договори, .необхідні для досягнення мети передбаченої п. 1.1 цього Договору.

Зазначена обставина підтверджує наявність у ОСОБА_7 повноважень та законних підстав для укладення з ОСОБА_8 попереднього договору купівлі- продажу, та спростовує викладені у повідомленні про підозру твердження про відсутність у нього правових підстав для укладення попереднього договору купівлі-продажу з ОСОБА_8 .

Також, у повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_7 ніби то повідомив ОСОБА_8 недостовірну інформацію про те, що йому належить частка у розмір 100% будинку АДРЕСА_5 , пред`являючи документи, укладені між ним та ОСОБА_13 , при цьому усвідомлюючи, що не є законним власником квартири, будинок не прийнятий в експлуатацію не повідомляючи при цьому справжнього власника будівництва та земельної ділянки з метою особистого збагачення створив переконання у ОСОБА_8 про справжність законних можливостей на продаж квартири уклав -попередній договір як власник квартири.

Проте, наведена у повідомлення про підозру обставина щодо нібито повідомлення ОСОБА_7 - ОСОБА_8 інформації про те, що ОСОБА_7 належить частка у розмір 100% будинку АДРЕСА_5 шляхом пред`явлення документів, укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , матеріалами досудового розслідування не підтверджується.

Із протоколу допиту в якості свідка ОСОБА_15 вбачається, що останній у своїх показах повідомив, що документи на здійснення будівництва йому надавав ОСОБА_16 (ріелтор), а копію договору про спільну діяльність, який укладений з ОСОБА_13 . ОСОБА_8 надав нотаріус після укладення попереднього договору.

Даних протиправного зв`язку між ОСОБА_7 , ОСОБА_16 і нотаріусом ОСОБА_17 з тексту підозри не вбачається; доказів на даний час немає.

Та обставина, що між ОСОБА_7 та особами з якими він уклав договори щодо квартир у багатоквартирному будинку у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,4167 га, кадастровий номер :01:001:0120 (у тому числі й з ОСОБА_8 ) виникли саме цивільно- правові відносини, підтверджується тим, що практично всі вказані особи (окрім ОСОБА_8 ) звернулися до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовами про визнання за ними майнових прав на квартири вказаному багатоквартирному будинку на підставі таких договорів.

Станом на момент розгляду скарги у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходяться цивільні справи: №№ 450/2294/24, 450/2296/24, 450/2289/24, 450/2295/24, 450/2291/24, 450/2300/24, 450/2288/24, 450/2302/24, 450/2292/24, 450/2303/24, 450/2297/24, 450/2432/24, 450/2430/24, 450/2332/24, 450/2433/24, 450/2323/24, 450/2324/24, 450/2426/24, 450/2329/24, 450/2431/24, 450/2435/24, 450/2330/24, 450/2434/24, 450/2322/24, 450/2428/24, 450/2886/24, 450/2259/24, 450/2258/24, 450/2328/24, 450/2429/24, 450/2293/24, 450/2290/24, 450/2261/24, 450/2257/24, 450/2260/24, 450/2264/24, 464/504/24, 450/2263/24, 450/2262/24, 450/2265/24, 450/2316/24, 450/2314/24, 450/2333/24, 450/2327/24, 450/2326/24, 450/2325/24, 450/2318/24, 450/2331/24, 450/669/24, 464/2628/24, 450/2539/24, 450/2733/24 за позовами осіб, з яким ОСОБА_7 уклав договори щодо квартир та/або нежитлових приміщень у вказаному багатоквартирному будинку про визнання за ними майнових прав. Ці особи до правоохоронних органів з будь яким заявами щодо кримінально-карних протиправних дій/бездіяльності ОСОБА_7 не зверталися, як і не зверталися із заявами про визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні № 0001202.

Більше того, сам ОСОБА_9 подав до Пустомитівського районного суду суду Львівської області у кожній із зазначених вище 52 цивільних справ зустрічний позов про визнання недійсними договорів щодо квартири та/або нежитлових, приміщень, укладених між ОСОБА_7 та позивачами у цих цивільних справах, що на наше переконання додатково підтверджує саме цивільно-правовий характер відповідних правовідносин.

Існування цивільно-правових правовідносин між ОСОБА_7 та фізичними особами з яким ним було укладено відповідні договори щодо квартир та/або нежитлових приміщень у вказаному багатоквартирному будинку підтверджується також письмовими заявами ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Вказані особи не виявили бажання ставати потерпілими та не подавали заяви про вчинення щодо них кримінального правопорушення або про залучення їх до провадження як потерпілих у даному кримінальному провадженні, отже вважають, що їм не завдано шкоди кримінальним правопорушенням і їхні права і обов`язки не порушені.

Окрім цього, враховуючи те, що на даний час у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходяться цивільні справи за позовами осіб, з яким ОСОБА_7 уклав договори щодо квартир та/або нежитлових приміщень у вказаному багатоквартирному будинку про визнання за ними майнових прав, слідчий суддя не вправі давати оцінку вказаним договорам на даному етапі.

Відповідно до ст.2 ЦК україни, учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи .

Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, посеред іншого є: неприпустимістьпозбавлення ппава власноств,крім випадків, встновлених Конституцією України та законом; свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Нормами статей 15,16 Кодексу гарантується кожному право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав таінтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відшкодування збитків , тощо.

Правочином є дія особи, спрямована на набуьтя, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ст.202 ЦК України).

Відповідно до ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодесу ( ст.215 ЦК України).

Виходячи із наведених норм цивільного права, між ОСОБА_7 , ОСОБА_9 (забудовниками) та фізичними особами, які придбали майнові права, існують судові спори про визнання недійсними договорів та визнання частки у праві спільної часткової власноті.

Для повідомлення особи про підозру має бути наявним склад кримінального правопорушення та достовірні, належні, допустимі докази, що в своїй сукупності будуть достатніми для повідомлення особі про підозру.

В той же час з матеріалів кримінального провадження №0001202 не вбачається наявності достатніх підстав для підозри ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, поза розумним сумнівом.

Підозра, висунута ОСОБА_7 , ґрунтується лише на припущеннях органу досудового розслідування та без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого йому діяння.

При цьому, слідчий суддя не надає оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості і повноти, оскільки надання такої оцінки виходять за межі наданих слідчому судді повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, у матеріалах кримінального провадження відсутні достатні об`єктивні факти або інформація, які б могли свідчити про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

Щодо необґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.190 КК України оголошена 02.02.2024; 07.08.2024 орган досудового слідства повідомив ОСОБА_7 про зміну раніше повідомленої підозри за ч.5 ст.190 КК України та повідомив про нову підозру за ч.1 ст.263 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Підозрюваний має право оскаржувати рішення, дії чибездіялність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку , передьаченому цим Кодексом; вимагати відшкодування школи, завданої нехаконними рішеннями,діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури абосуду, в порядку, визначеному законом, а також відновоення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПКУкрїни на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повіломлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Отже, оскарження повідомлення про підозру є гарантованим процесуальним правом підозрюваного, якого він не може бути позбавлений у зв`язку із зміною раніше повідомленої підозри.

Якщо підозра на час розгляду скарги на неї змінена слідчим, прокурором, слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу з урахуванням цих змін по суті, а не залишати скаргу без розгляду чи закривати провадження по ній (Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду, справа №991/5576/23).

Відтак, слідчий суддя розглядає скаргу підозрюваного лише в частині оголошеної ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України від 02.02.2024 та зміну раніше повідомленої підозри від 07.08.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України в межах кримінального провадження №0001202 від 28.11.2023 року,

Нову підозру оголошену ОСОБА_7 07.08.2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, особа вправі оскаржити у порядку та строки, передбачені п.10 ч.1 ст.303 КПК України.

З урахуванням наведених вище положень закону та встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги в частині підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, слід відмовити.

Таким чином, слідчий суддя з огляду на наведені обставини та норми права, прийшов до обгрунтованого висновку про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України від 02.02.2024 року та про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України від 07.08.2024 року у кримінальному провадженні № 0001202 від 28.11.2023 року.

Керуючись ст.ст. 303, 305- 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

скаргу задоволити частково.

Скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України від 02.02.2024 року у кримінальному провадженні № 0001202 від 28.11.2023 року.

Скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України від 07.08.2024 року у кримінальному провадженні № 0001202 від 28.11.2023 року.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1