25.09.2024

справа № 642/5418/21
провадження 1-кп/642/8/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000350 від 26.07.2021 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, на момент вчинення злочину працював на посаді оперуповноваженого СКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, не одруженого, із вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.396 КК України, -

встановив:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.396 КК України за наступних обставин.

Згідно з висунутим обвинуваченням, ОСОБА_7 , який станом на 14.03.2020р. займав посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про національну поліцію» є представником центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

При цьому, ОСОБА_7 в силу займаної посади та освіти, достовірно відомо, що відповідно до ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно зі ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Також, відповідно до ст. 19 ЗУ «Про національну поліцію» оперуповноважений СКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 як працівник поліції у межах повноважень, наданих законодавством України, самостійно приймає рішення і несе за свої дії або бездіяльність кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно зі ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.6 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №100 від 08.02.2019, поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Згідно з ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п.7 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 3100 від 08.02.2019р., поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки. За рішенням керівника органу (підрозділу) поліції або особи, яка виконує його обов`язки, відомості про виявлене кримінальне правопорушення уповноважена службова особа реєструє в ІТС ІПНП (журналі ЄО в разі тимчасової відсутності технічних можливостей унесення таких відомостей до ІТС ІПНП) та невідкладно, але не пізніше 24 годин реєстрації передаються: до органу досудового розслідування для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань або передання цих відомостей до органів (підрозділів) поліції нижчого рівня та їх внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань; у межах регіональних територіальних органах поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділах до органів (підрозділів) поліції, на території обслуговування яких сталася така подія, для прийняття відповідних рішень та внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Будучи наділеним від імені держави службовими повноваженнями працівника правоохоронного органу Національної поліції України під час здійснення своїх службових повноважень на території Холодногірського району у м. Харкові, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про національну поліцію України», Кримінальним процесуальним кодексом України та Порядком ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, ОСОБА_7 , діючи умисно, 14.04.2020 приховав тяжкий злочин, вчинений на території свого оперативного обслуговування за адресою: АДРЕСА_2 , поблизу будинку «1, за наступних обставин.

Так, 14.03.2020 о 20 год. 03 хв. до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 14.03.2020 о 20 год. 02 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 йшов по вулиці, де двоє невідомих чоловіків заламали його та заволоділи його грошовими коштами в сумі 450 грн.

Вказаний факт був зареєстрований в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області за №5273 від 14.03.2020, водночас відомості за цим фактом до ЄРДР внесені не були.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000360 встановлено, що 14.03.2020 близько 19 год. 45 хв. група невідомих осіб, що діяли за попередньою змовою, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , здійснили відкрите викрадення майна ОСОБА_8 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, а саме: завели руки ОСОБА_8 за його спину, притиснули його до стіни вказаного будинку, а також заволоділи його грошовими коштами у сумі близько 450 грн.

Після цього, ОСОБА_8 зателефонував за номером «102» зі свого мобільного телефону та викликав працівників поліції, на цей виклик прибули СОГ Холодногірського ВП ГУНП в Харківської області та співробітники патрульної служби поліції, яким ОСОБА_8 розповів про обставини вчиненого щодо нього злочину, після чого працівники Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області доставили ОСОБА_8 до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Маліновського, б.1.

ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою приховування від обліку та реєстрації в ЄРДР відомостей за фактом відкритого заволодіння майном ОСОБА_8 , вчиненого групою осіб за вищевказаних обставин, задля створення уявного благополуччя статистичних показників боротьби зі злочинністю та стану правопорядку на території оперативного обслуговування Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, шляхом створення фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та вчинення інших активних дій, пов`язаних із впливом на потерпілого ОСОБА_8 , з метою приховування злочину, 14.03.2020 близько 20 год. 40 хв. більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, в приміщенні Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Маліновського, б.1, опитав ОСОБА_8 з приводу обставин вчиненого щодо нього злочину.

ОСОБА_8 , усвідомлюючи те, що він спілкується з представником правоохоронного органу Національної поліції України ОСОБА_7 , розповів йому про всі відомі йому обставини вчиненого щодо нього злочину, зокрема, що група невідомих осіб, які діяли за попередньою змовою, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , здійснили відкрите викрадення майна ОСОБА_8 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, а саме: завели руки ОСОБА_8 за його спину, притиснули його до стіни вказаного будинку, а також заволоділи його грошовими коштами у сумі близько 450 грн.

Після цього, вислухавши пояснення ОСОБА_8 та розуміючи, в силу освіти та займаної посади, те, що стосовно ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення, яке має всі ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, який відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким, та бажаючи приховати цей злочин, ОСОБА_7 , почав умовляти ОСОБА_8 не писати заяви про вчинення злочину за вказаних ОСОБА_8 . обставин, посилаючись на те, що ОСОБА_8 нібито не запам`ятав осіб, які відкрито заволоділи його майном, а також на те, що вказаних осіб працівники Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області не будуть встановлювати. При цьому, ОСОБА_8 наполягав на написанні заяви про вчинення щодо нього злочину, який має всі обов`язкові ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, проте ОСОБА_7 відмовив ОСОБА_8 у цьому та надав йому аркуш паперу з надрукованим текстом, в якому було зазначено, що ОСОБА_8 знайшов грошові кошти в іншій кишені, та наказав підписати зазначену заяву, що ОСОБА_8 і зробив, оскільки усвідомлював, що йому необхідно виконати вказівку працівника правоохоронного органу Національної поліції ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 , усвідомлюючи, в силу своєї освіти та займаної посади, обов`язкові ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, вказав ОСОБА_8 , що необхідно сказати, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння та грошові кошти загубив. Відповідну заяву ОСОБА_8 ОСОБА_7 зафіксував за допомогою аудіо -, відеозапису на свій мобільний телефон.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на приховування тяжкого злочину, вчиненого стосовно ОСОБА_8 , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 , діючи умисно, достовірно розуміючи, що кримінальне провадження за ст. 186 КК України (грабіж) не є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення згідно зі ст. 477 КПК України, заяву про вчинення злочину у ОСОБА_8 не прийняв, будь-яких процесуальних документів з приводу повідомлення про злочин не склав та не зареєстрував у встановленому порядку, письмово рапортом про обставини відкритого заволодіння майном ОСОБА_8 на ім`я керівника органу (підрозділу) поліції не склав, матеріали до органу досудового розслідування не направив, та, як наслідок, не ініціював внесення слідчим до ЄРДР відповідних відомостей про вчинення відкритого заволодіння майном ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та проведення необхідного комплексу слідчих (розшукових) дій з метою розкриття вчиненого злочину, що потягло за собою неможливість виконання завдань кримінального провадження, передбаченого ст. 2 КПК України.

В подальшому, 06.04.2020р. матеріал ЄО №5273 від 14.03.2020 Холодногірського ГУНП в Харківській області за фактом звернення ОСОБА_8 про вчинений щодо нього злочин до справи №2449 та відомості щодо вчиненого відкритого заволодіння майном ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, до ЄРДР не внесено.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи достовірно та безпосередньо обізнаним про те, що стосовно ОСОБА_8 учинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите заволодіння майном за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, будучи, в силу освіти та займаної посади, зобов`язаним та маючи реальну можливість виконати свої службові обов`язки, передбачені Конституцією України, Законом України «Про національну поліцію», Кримінально процесуальним кодексом України та Порядком ведення єдиного обліку в органах поліції заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, не повідомив правоохоронні органи про вчинення невідомими особами тяжкого злочину стосовно ОСОБА_8 та вчинив активні дії щодо його приховування, тобто, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, заздалегідь не обіцяно, умисно приховав тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Зазначені дії ОСОБА_7 кваліфіковані досудовим слідством як приховування злочину, тобто заздалегідь необіцяне приховання тяжкого злочину, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 396 ч.1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні, та пояснив суду, що перебував на посаді оперуповноваженого Ленінського РВ м. Харкова. 14.03.2020 він виїжджав у складі СОГ на виклик, за якою адресою вже не пам`ятає. Під час спілкування із заявником, було встановлено, що інформація, яка поступила до чергового, не відповідає дійсності. Слідчий зателефонував до чергового і повідомив, про те, що інформація про здійснення злочину не підтвердилась. Однак, черговий наказав, привести до відділку заявника. У відділку слідчий дав йому вказівку відібрати від заявника пояснення та заяву. Так, він відібрав заяву і пояснення від заявника, більше ніяких слідчих чи будь-яких інших дій не проводив по вказаному матеріалу. На запитання повідомив, що під час відібрання у заявника пояснень був присутній слідчий, хто саме вже не пам`ятає. Крім цього, вказав на те, що слідчим було зняте відео, де заявник повідомляє, що у нього ніяких претензій не має, всі свої речі він знайшов. Вказане відео було зняте для прокуратури для звітності. Крім цього, пояснив, що у нього були відсутні повноваження внесення відомостей до ЄРДР.

Обвинувачення на думку прокурора ґрунтується на наступних доказах, зібраних під час досудового слідства та які досліджені судом в ході судового розгляду:

- показаннями свідка ОСОБА_9 який пояснив суду, що раніше знайомий з обвинуваченим ОСОБА_7 , так як разом працювали, неприязнених стосунків з ним не має. Станом на березень 2020р. він працював оперуповноваженим ВКП, керівником на той час був ОСОБА_10 14.03.2020 за заявою ОСОБА_11 він особисто не виїжджав. Про розгляд будь-яких заяв або проведення допитів по цій справі не пам`ятає. На місце злочину виїжджає слідча оперативна група, допит і всі слідчі дії проводить слідчий. Оперативні працівники тільки виявляють злочини. Як колишній колега характеризує обвинуваченого як адекватного співробітника. Крім цього, зазначив, що йому не відомо про будь-які порушення в роботі ОСОБА_7 також не пам`ятає про будь-які обставини із вказаного ЖЄО.

- показаннями свідка ОСОБА_12 який пояснив суду, що у 2020 р. працював черговим відділення №2 ХРУП№3. Вказав, що під час чергування приймає заяви та повідомлення через оператора «102» або особисті звернення. Зазначив, що йому не відомо чи звертався 14.03.2020 р. ОСОБА_11 із заявою про вчинення злочину.

- показаннями свідка ОСОБА_13 який пояснив суду, що станом на 14.03.2020р. працював черговим Холодногірського відділу поліції. В його обов`язки входило реєстрація повідомлень. За викликом про скоєння злочину виїжджає слідча оперативна група та збирає матеріали. В його обов`язки входило перевірка вказаних матеріалів, після чого матеріали передаються до начальника слідства, після чого останній приймає рішення. Про надходження повідомлень про злочин, одразу повідомляється начальник районного відділу поліції, на той час був ОСОБА_14 , або його заступник. Щодо надходження звернення від ОСОБА_11 він нічого не пам`ятає.

- показаннями свідка ОСОБА_8 який пояснив суду, що нічого не пам`ятає про події 14.03.2020р., так як був у стані сильного алкогольного сп`яніння, має вади здоров`я та є інвалідом 2 групи. Він розпивав з невідомими йому хлопцями горілку біля магазину. Приїхала поліція, чому вони приїхали він не розуміє. Потім його забрали до Ленінського відділку поліції, хто його забрав він не пам`ятає, у залі суду також не впізнав осіб чи особу які тоді приїжджали. Розпивав горілку із хлопцями біля магазину, ніхто його не бив, насильницькі дії до нього не застосовувались. Що відбувалось у Ленінському районному відділку поліції та чи писав він будь-яку заяву, він не пам`ятає, так як випив приблизно однієї пляшки горілки. Пояснив, що не пам`ятає, чи допитували його в якості свідка. На запитання пояснив, що ніяких речей у нього не зникало. Гроші, телефон та ключі він знайшов у кишені, де у нього порвалась підкладка на наступний день, коли він прокинувся. Приблизно через місяць до нього до дому приїхали два чоловіка та жінка, представились працівниками правоохоронного органу, якого саме він не пам`ятає, та повідомили, про необхідність покарати поганого поліцейського. Крім цього, вони сказали йому, що все напишуть, а йому треба поставити свій підпис. Після чого вони дали йому 300 чи 350 грн. та пообіцяли привести продукти харчування. Після цього, він їх більше не бачив.

- постановою від 31.07.20р. визначено територіальну підслідність кримінального провадження № 0000360;

- постановою від 22.07.20 р. призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0000360;

- постановою від 27.08.20 р. визначено слідчу групу у кримінальному провадженні № 0000360;

- постановою від 26.07.21 р. виділено матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 з присвоєнням номеру провадження 0000350 від 26.07.21р.;

- витягом з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження за № 0000350 від 26.07.2021 року, самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією ст. 396 ч.1 КК України, з фабулою, що працівники правоохоронного органу приховують тяжкі злочини, що вчиняються на території оперативного обслуговування, а саме: грабежі вчинені за попередньою змовою групами осіб, шляхом впливу на потерпілих, документального спотворення фактичних обставин події кримінального правопорушення (т.2 а.с. 17);

- повідомленням прокурора, про опрацювання матеріалів проведених негласних розшукових дій, а саме: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж у кримінальному провадженні № 0000558 від 24.08.19 за ч.2 ст. 364 КК України, яким встановлено, що працівники Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, діючи за попередньою змовою один з одним, зловживають службовим становищем та усупереч інтересам служби використовують надані їм повноваження та вчиняють дії, пов`язані зі спотворенням обставин та кваліфікації вчинених кримінальних правопорушень задля створення уявного статистичного благополуччя стану правопорядку на ввіреній території обслуговування (т.2 а.с.18);

- витягом з ЄРДР від 22.07.20р. внесено відомості за № 0000360 за ч.2 ст. 364 КК України (т.2 а.с.19);

- ухвалою слідчого судді від 05.05.21р. продовжено строк досудового розслідування (т.2 а.с.24-32);

- ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.09.2020р. надано дозвіл на використання інформації, отриманої за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, в іншому кримінальному провадженні, а саме надано дозвіл на використання в іншому кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.20 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, інформації та матеріалів, отриманих за результатами негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000558 від 24.08.19 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, а саме: протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж №1583т від 12.06.2020, матеріальних носіїв; ДВД-диск, реєстр№1009т, проведених на підставі ухвал слідчого судді Харківського апеляційного суду за №1718т від 04.02.2020 (т.2 а.с.36-38);

- згідно протоколу про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020р. зафіксована розмова, що відбулась 15.02.2020 о. 11 год. 42 хв. між ОСОБА_10 та старшим інспектором-черговим Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 . Так, на аркуші №46 вказаного протоколу є телефонне повідомлення керівника про грабіж та виїзд на вказаною адресою Згирвача (т.2 а.с.39-48).

- згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.01.2021 за участю свідка ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000360 від 22.07.2020р. за ч.2 ст. 364 КК України на фото №3 зображений оперуповноважений Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 . Вказану особу відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.01.2021 за участю свідка ОСОБА_8 , останній впізнав на фото №3 особу, як працівника Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області який приїжджав 14.03.2020 за викликом про вчинення злочину щодо ОСОБА_8 та запевняв, про необхідність не писати заяву про вчинення злочину;

- ухвалою слідчого судді від 21.01.2021р. надано дозвіл на проведення обшуку в службовому кабінеті №33 адміністративної будівлі відділу поліції №2 Холодногірського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області;

- згідно протоколу обшуку від 05.02.2021р. вилучено оригінали про результати проведення перевірок інформації, викладеної у зверненнях, зареєстрованих в ЖЄО заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події;

- протоколом огляду речей та документів від 05.02.2021р. оглянуті оригінали про результати проведення перевірок інформації, викладеної у зверненнях, зареєстрованих в ЖЄО заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події із зазначенням із їх номерів;

- постановою від 05.02.2021р. про визнання і приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів, матеріали перевірок визнані речовими доказами;

- ухвалою слідчого судді від 11.02.2021р. на вказані матеріали перевірок накладено арешт, а саме матеріали про результати проведення перевірок інформації, викладеної у зверненнях, зареєстрованих в ЖЄО заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області з 08.12.20р.;

- протоколом огляду речей та документів від 02.03.2021р. оглянуто та встановлено, матеріали ЖЄО №5273 від 14.03.20 Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, який списано до справи №2449 на 8 арк.;

- постановою від 02.03.2021р. про визнання і приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів матеріали ЖЄО №5273 від 14.03.20 Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, який списано до справи №2449 на 8 арк. визнані речовими доказами;

- згідно матеріалів №2449 ЖЄО 5273 від 14.03.2020 вбачається, наявність довідки про результати розгляду вказаного матеріалу. Так, встановлено, що 14.03.2020 до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби 102, від ОСОБА_8 , про те, що нібито невідомі особи заламали його та відібрали 450 грн. По приїзду на місце, було встановлено, що заявник знаходився у нетверезому стані, та коли йшов по вул. Афанасіївській помітив, що за ним йдуть два чоловіки, через що перелякався та викликав співробітників поліції. По приїзду на місце було встановлено, що факту грабежу не було, всі особисті речі у ОСОБА_11 знаходяться при ньому, претензій ні до кого не має. Таким чином, в ході розгляду матеріалу не встановлено об`єктивних і достатніх даних, які б вказували на наявність ознак складу кримінального правопорушення (т.2 а.с.80);

- згідно письмового пояснення ОСОБА_15 , вбачається, що він разом зі своїм знайомим розпивав спиртні напої, коли не знайшов у кармані гроші, то зателефонував у поліцію. Однак, свої грошові кошти знайшов в іншому кармані. Претензій не має та просить його звернення не розглядати (т.2 а.с.84);

- згідно письмового пояснення ОСОБА_15 від 14.03.2020 вбачається, що він просить припинити розгляд його звернення по службі 102, так як він знайшов свої гроші, претензій не має (т.2 а.с.85);

- згідно відповіді на лист №31/1-52вн-21 від 09.02.2021 повідомлено, що за фактом грабежу стосовно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України внесено відомості до ЄРДР за № 0000021;

- згідно наданої копії книги нарядів щодо розстановки нарядів від 14.03.2020 вбачається, перебування ОСОБА_7 на чергуванні (т.2 а.с.92-94);

- копією функціональних обов`язків оперуповноваженого ВКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області вбачається про ознайомлення ОСОБА_7 зі своїми обов`язками (т.2 а.с.117-119);

- згідно наданої суду відповіді від 26.08.2024п. вбачається, що кримінальне провадження № 0000278 від 15.02.2021р. за фактом відкритого викрадення майна ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України на даний час триває.

Захисник ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_16 в зауваженнях до наданих суду письмових доказів, зазначив про їх недопустимість у даному кримінальному провадженні згідно норм КПК України. Вказуючи, що надані письмові докази є копіями та зібрані в рамках іншого кримінального провадження, та у сторони обвинувачення відсутній дозвіл на їх використання в даному кримінальному провадженні.

Крім цього, адвокатом ОСОБА_6 наголошено на тому, що прокурором не доведено всіх кваліфікуючих ознак складу злочину, зокрема в даному кримінальному провадженні відсутній суб`єкт злочину. В обвинувальному акті відсутнє посилання на внесення відомостей щодо подій, які сторона обвинувачення кваліфікує, як грабіж скоєний відносно ОСОБА_11 . Крім цього, суду не надано та в обвинувальному акті відсутні відомості про визнання ОСОБА_11 потерпілим.

Сторона захисту, щодо виправдування ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням обґрунтовує свою позицію тим, що злочин, який йому інкриміновано стосується приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину, однак на теперішній час не існує саме події, за приховування якої обвинувачується ОСОБА_7 . Сам обвинувачений ніяких протиправних дій не вчиняв, що підтверджували свідки в судових засіданнях, про що свідчили при проведенні досудового слідства у відповідності до досліджених матеріалів справи.

Крім викладеного, сторона обвинувачення надала суду DVD диск у якості доказу невинуватості ОСОБА_7 .

Суд, вислухав свідків, обвинуваченого, вислухав правові позиції прокурора та захисників, дослідивши надані письмові матеріали справи, докази сторони захисту, а саме DVD диск, встановив наступне.

Завдання діючого КК України визначені ст. 1 та полягає у правовому забезпеченні охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Статтею 2 КК України визначені підстави кримінальної відповідальності як вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначена ст. 4 КК України, згідно якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, при цьому часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Частина перша статті 396 КК України передбачає відповідальність за заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Приховуванням злочину є активна умисна діяльність, спрямована на те, щоб утаїти від правоохоронних органів та суду факт вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, знаряддя та засоби їх вчинення, сліди чи предмети, здобуті злочинним шляхом, або їх місцезнаходження, відомості щодо суб`єкта (суб`єктів) злочинного діяння, а також не допустити виявлення слідів злочину.

Стаття 396 КК України передбачає заздалегідь не обіцяне приховування злочину. За такого варіанту поведінки особа надає згоду на вчинення дій, що пов`язані з приховуванням, вже після вчинення злочину (закінченого чи незакінченого). У цьому випадку має місце не співучасть у злочині, а причетність до нього.

Згідно із ч. 6 ст. 27 КК України особи, які вчинили заздалегідь не обіцяне переховування злочинця, знарядь і засобів вчинення злочину, слідів злочину чи предметів, здобутих злочинним шляхом, або придбання чи збут таких предметів, підлягають кримінальній відповідальності лише у випадках, передбачених ст.ст. 198 та 396.

Об`єктом злочину є нормальна діяльність органів досудового слідства і суду, що забезпечує можливість всебічно, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, вжити всі передбачені законом заходи щодо виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу, а також обставин, що пом`якшують і обтяжують її відповідальність.

З об`єктивної сторони даний злочин виражається в діях особи, яка після закінчення вчиненого іншою особою тяжкого чи особливо тяжкого злочину, здійснює приховування: 1) злочинця (шляхом надання йому приміщень, сховищ, документів); 2) знарядь чи засобів вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину; 3) слідів такого злочину чи 4) предметів, здобутих внаслідок його вчинення, або 5) придбання чи збут таких предметів. Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 396 КК України кримінально караним є тільки заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Злочин вважається закінченим з моменту вчинення будь-яких діянь, що пов`язані із заздалегідь не обіцяним приховуванням тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом; особа усвідомлює фактичні обставини заздалегідь не обіцяного приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину (зокрема, надання згоди на вчинення дій, що пов`язані з приховуванням, вже після вчинення злочину, який за законом визнається тяжким або особливо тяжким) та бажає цього.

Інкримінований ОСОБА_7 державним обвинуваченням склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК, є формальним, і з об`єктивної сторони приховування злочину полягає в заздалегідь не обіцяному переховуванні злочину, яке може бути вчинене тільки шляхом активної поведінки - дії. Форми (способи) вчинення цього злочину наведені в ч. 6 ст. 27 КК України, відповідно до якої він може бути вчинений шляхом приховування: а) злочинця, б) знарядь та засобів вчинення злочину, в) слідів злочину чи г) предметів, здобутих злочинним шляхом. Конкретні способи здійснення приховування можуть бути різними (надання злочинцю притулку чи документів, зміна його зовнішності, знищення різних слідів злочину, укриття предметів, здобутих злочинним шляхом, тощо). Таким чином, при існуючий нормі законодавства визначеної як активна діяльність по переховуванню злочину (ч.1 ст. 396 КК України), ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за не існуючим складом злочину.

Проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведення її вини, а обвинувальний вирок може ґрунтуватися тільки на переконливих та безспірних доказах.

У ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено, зокрема, такі, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.

Відповідно до п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнати особу винною у вчинені злочину можливо тільки за умови доведеності її вини. Суди при розгляді кримінальних справ мають суворо додержуватись закріпленого у ст. 62 Конституції принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зазначені конституційні положення та положення чинних міжнародних договорів відображені в кримінально-процесуальному законодавстві України.

В статті 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В статті 17 КПК України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Частиною 1 ст.84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно ст. 92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Суд обмежений у праві збору доказів вини підсудного за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту, а здійснює функцію - правосуддя.

Згідно до ч.3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Принцип змагальності конкретизовано в ст. 22 КПК України, де зазначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійно обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів, які у відповідності до приписів ст. 23 КПК, суд досліджує безпосередньо.

Статтею 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доках з точи зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності, їх взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме; діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, та не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Статтею 368 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд приходить до висновку про те, що досліджені докази не можуть свідчити про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 396 ч.1 КК України, і в його діях відсутній сам склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на її користь. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Частиною 3 ст. 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється виправдувальний вирок.

Згідно з положеннями 4,1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий сторонами обвинувачення та захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, висунуте ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 396 ч.1 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів стороною обвинувачення на це не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, обвинуваченого ОСОБА_7 виправдати.

Судом враховується, що при ухваленні судом виправдувального вироку, ОСОБА_7 є раніше не судимим, за місцем проживання характеризується добре, має сім`ю, неофіційно працює.

Окремо судом відзначається наступне.

В обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 , вказано, що він будучи достовірно та безпосередньо обізнаним про те, що відносно ОСОБА_8 учинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, в силу займаної посади не повідомив правоохоронні органи про вчинення невідомими особами тяжкого злочину стосовно ОСОБА_8 , однак вчинення будь-яких дій передбачених ч.2 ст. 186 КК України, а саме відкрите заволодіння майном за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що є тяжким, заперечується поясненнями самого потерпілого ОСОБА_8 . Крім цього, на даний час відомості про нібито встановлені обвинуваченням факти скоєння протиправних дій відносно ОСОБА_8 внесені до ЄРДР майже через рік вказаних подій, та на даний час майже 4 роки не встановлені, більш того суду не надано підтверджень, що ОСОБА_11 взагалі перебуває в статусі потерпілого.

Наданий прокурором протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020р. у виді копії, містить фрагменти телефонних розмов керівника Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області з приводу робочих питань за період з 15.02.2020, 17.02.2020, 18.02.2020, 19.02.2020, 19.03.2019, 12.03.2020, 13.03.2020, 14.03.2020, 17.03.2020, 28.03.2020, 02.04.2019, 03.04.2019 та зі вказаного протоколу взагалі неможливо встановити попередню кваліфікацію подій, які доповідали керівнику, та саме на які слідчі дії виїжджав ОСОБА_7 . Крім цього, вказана слідча (розшукова) дія була проведена в рамках досудового розслідування №0000558 від 24.08.2019р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 364 КК України та згідно ухвали слідчого судді Харківського апеляційного суду від 18.09.2020р. не надавався дозвіл на використання саме у вказаному кримінальному провадженні №0000350 від 26.07.2021 по обвинуваченню ОСОБА_7 , а надавався у кримінальному провадженні №0000360 від 22.07.2020р., а тому, відповідно до положень ст. 89 КПК України, визнається судом недопустимим, та не береться вказаний протокол, у якості доказу вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Крім цього, прокурором у якості доказу вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення надано протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.01.2021 за участю свідка ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000360 від 22.07.2020р. за ч.2 ст. 364 КК України, на фото №3 зображений оперуповноважений Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 . Вказану особу відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.01.2021 за участю свідка ОСОБА_8 , останній впізнав на фото №3 особу, як працівника Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, який приїжджав 14.03.2020 за викликом про вчинення злочину щодо ОСОБА_8 та запевняв, про необхідність не писати заяву про вчинення злочину.

Надаючи оцінку вказаному доказу, суд звертає увагу на те, що вказана слідча дія проводилась 15.01.2021р., де ОСОБА_11 нібито впізнає ОСОБА_7 по фотознімкам. Судом ОСОБА_11 був допитаний 06.03.2024р., та на запитання вказав, що в залі суду взагалі не впізнає осіб, які його забирали до районного відділку. Крім того, суд звертає увагу на безпосередній допит та показання потерпілого в судовому засіданні, де він повідомив суду, що 14.03.2020 він перебував у стані сильного сп`яніння та не пам`ятає подій, які тоді з ним відбувались. Також пояснив, що незнайомі особи, які представлялись працівниками правоохоронних органів, його переконували про необхідність підписати документи, за що надали йому гроші, а тому суд до вказаного доказу відноситься критично. Крім цього, вказаний протокол був отриманий в рамках іншого кримінального провадження та за іншою правовою кваліфікацією. Враховуючи викладене, суд не бере до уваги у якості доказу вказаний протокол та визнає його, відповідно до ст. 89 КПК України, недопустимим доказом.

На підтвердження ознайомлення ОСОБА_7 зі своїми функціональними обов`язками, прокурором долучено частину копії «Функціональних обов`язків оперуповноваженого ВКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області», згідно якого вбачається переривання нумерації на п.21, однак з копії вбачається наявність інших пунктів, які взагалі закриті аркушем білого кольору та зроблено з нього копію, та вкінці вказаного аркуша прописано, що ОСОБА_7 ознайомлений з функціональними обов`язками, без дати такого ознайомлення. Вказаний письмовий доказ, суд не бере до уваги, та вважає його не допустимим.

Навіть обвинувачення ОСОБА_7 за те, що йому стало відомо про відкрите заволодіння майном ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, що йому стало відомо і він про це у подальшому вже «не повідомив» правоохоронні органи, не знайшло ніякого підтвердження в ході судового розгляду справи, про що надали покази всі без виключення свідки та сам потерпілий. Їх пояснення надані під час досудового слідства розбіжностей щодо цього не містять. Крім цього, під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що заяву від його імені склали інші особи, а за його підпис надали останньому грошові кошти.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 прокурором надано матеріали ЖЄО, в яких міститься заява ОСОБА_11 та його письмові пояснення. Згідно вказаних документів, вбачається, що ОСОБА_11 просить припинити розгляд його звернення, претензій у нього не має. Речі, які він думав у нього викрали, він всі знайшов у себе ж в кармані.

Під час судових промов прокурор просила віднестись до показань потерпілого ОСОБА_11 критично та не брати їх до уваги, враховуючи, що заява та письмові пояснення ОСОБА_11 написані не ним особисто, а іншою особою.

Так, суд приходить до висновку, що при наявності особистого запису ОСОБА_11 , що «з його слів записано вірно та ним прочитано», наявний особистий підпис, вказані письмові докази не можуть бути визнані неналежними чи не допустимими, а тому бере їх до уваги.

Надаючи оцінку вказаному доказу, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що існувала сама подія злочину, яку нібито приховав ОСОБА_7 та не доведено, що відносно ОСОБА_11 скоєно кримінальне правопорушення злочин.

Надаючи оцінку доказам сторони захисту, а саме наданому DVD диску, суд зазначає наступне, що доводи сторони обвинувачення щодо відсутності необхідних ознак для отримання такого доказу як відео, знайшло своє підтвердження, однак, враховуючи в сукупності всі зібрані у справі докази та безпосередній допит потерпілого в судовому засіданні, його вади пов`язані зі здоров`ям, дає суду підстави для встановлення всіх подій, які пред`являються в обвинувачення ОСОБА_7 , а тому вважає його належним та допустимим. Крім того, згідно обвинувального акту, стороною обвинувачення також станом на час пред`явлення обвинувачення, встановлена наявність вказаного відео. Так, згідно вказаного та переглянутого відео вбачається, як ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повідомляє, що претензій не має та показує, де знаходяться його речі, які він вважав викраденими, що узгоджується з його поясненнями в судовому засіданні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звернення ОСОБА_8 до поліції пов`язана з його станом здоров`я, що разом із алкогольним сп`янінням могло стати його неправильним сприйманням ситуації, яка склалася навколо нього.

Аналіз ч. 1 ст. 11 КК України свідчить, що в ній чітко закріплено три ознаки злочину: передбаченість його в законі про кримінальну відповідальність, суспільна небезпечність діяння і винність. Передбаченість діяння КК України - формальна, що відбиває юридичну, нормативну його природу, тобто його протиправність. Інші дві ознаки - суспільна небезпечність і винність - є матеріальними, такими, що розкривають соціально-психологічну природу злочину.

Статтею 62 Конституції України визначається, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Суд вважає, що за відсутністю всіх ознак злочину діянь ОСОБА_7 навіть як їх приховування, взагалі неможлива та суперечить самій конструкції ст. 396 ч.1 КК України, як вона безпосередньо визначена цим Кодексом.

На переконливу думку суду, прокурор, у відповідності до ст. ст. 338, 340 КПК України, мав більш ніж достатньо часу для зміни обвинувачення в суді, чи взагалі для прийняття рішення про відмову від обвинувачення.

Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази не підтверджують пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, в його діяннях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України, всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, а сумніви щодо доведеності обвинувачення необхідно тлумачити на користь обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 373, 374-376 КПК України, -

ухвалив :

ОСОБА_7 визнати невинуватим та виправдати за ст. 396 ч.1 КК України за відсутністю в його діях складу зазначеного злочину, на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України.

Вирок суду може бути оскаржений протягом 30 діб з дня його проголошення, до Харківського апеляційного суду, через Ленінський районний суд м. Харкова. Законної сили вирок суду набирає після закінчення терміну його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому.

Головуючий: