Справа № 503/1152/23
Провадження № 1-кп/503/31/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000697, внесеному 17 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бондурівка Немирівського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не оруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Немирівського районного суду Одеської області від 15.03.2022 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт;

- вироком Немирівського районного суду Одеської області від 02.02.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 2 (два) роки із застосуванням ч. 1 ст. 76 КК України;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

встановив:

17 серпня 2023 року, приблизно о 00 год.00 хв., більш точного часу в ході судового розгляду встановити не представилося можливим, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 5 години 30 хвилин 24.02.2022 року та продовженого Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року та №254/2023 від 01.05.2023 року, будучи раніше судимим за злочини проти власності, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля двоповерхового багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи з прямим умислом із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії носять суспільно небезпечний характер, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно та повторно, з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, всупереч волі власника транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «2101», 1970 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який він помітив заздалегідь в той самий день та час біля другого під`їзду вищевказаного будинку, підійшов до вказаного автомобіля, користуючись тим, що вікно з боку водія частково відчинене, за допомогою власної фізичної сили відчинив водійські дверцята, ключем, який перебував у замку запалення, розблокував кермо та виштовхав його зі двору цього будинку на АДРЕСА_2 , де сів за кермо цього транспортного засобу та скориставшись ключем, залишеним власником в замку запалення, завів двигун та поїхав на викраденому автомобілі марки «ВАЗ» моделі «2101», 1970 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 в невідомому напрямку, таким чином незаконно заволодів вказаним транспортним засобом та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток у сумі 42113,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не визнавав свою вину в інкримінованому йому злочині та погодився надавати покази з приводу обставин, зазначених в обвинувальному акті після дослідження всіх доказів, заявлених прокурором, в зв`язку з цим судом, з урахуванням думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, був визначений наступний порядок та обсяг дослідження доказів у даному кримінальному провадженні: допит потерпілого та свідків, дослідження письмових доказів та відеозаписів проведених слідчих дій, допит обвинуваченого, дослідження письмових доказів щодо речових доказів та процесуальних витрат, а також дослідження характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , після допиту потерпілого ОСОБА_5 , змінив свою позицію щодо вчиненого ним злочину та повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, детально розповів про обставини вчинення злочину та щиро розкаявся у його вчиненні, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що влітку 2023 року у ввечері залишив свій автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2101» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 у дворі будинку, де він проживає, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та пішов додому відпочивати. Однак, прокинувшись вранці, не виявив належного йому транспортного засобу на місці, де він його припаркував. Крім того, просив суд призначити обвинуваченому покарання відповідно до вимог закону, зазначивши, що жодних матеріальних збитків обвинувачений йому не відшкодував.

Приймаючи до уваги зміну позиції обвинуваченого ОСОБА_6 щодо злочину, який йому інкримінується, та повне визнання ним своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, правильно розумів зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, а також у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження, у зв`язку з чим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат, а також особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено та з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному, касаційному порядку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні інкримінованого діяння визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. По суті обвинувачений пояснив, що дійсно, у день та час вказаних в обвинувальному акті, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, він помітив автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2101» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 у дворі будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та вирішив його вкрасти. В подальшому, у вказаний в обвинувальному акті спосіб, відкрив дверцята автомобіля, привів його у стан руху та поїхав. У вчиненому щиро розкаюється та просив суд його суворо не карати, застосувавши до нього 5 років умовного строку.

Отже, оцінюючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена в ході судового розгляду кримінального провадження і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, виходячи з наступного.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризує ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

В ході судового розгляду обвинувачений пояснив, що бажає просити вибачення у потерпілого та відшкодувати йому моральні збитки, а також зазначив, що сильно шкодує, що від його дій настали такі наслідки, тобто обвинувачений демонструє готовність понести заслужене покарання, що свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

Таким чином, суд вважає, що наявна обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до положень ст.66 КК України, а саме щире каяття, що в розумінні ст.66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Крім того, обвинувачений має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, та на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Така пом`якшуюча обставина як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого в розумінні ст.67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 визнає всі фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті. Крім того, даний факт підтверджується протоколом №79 від 17.07.2023 року медичного огляду для встановлення факту стану сп`яніння ОСОБА_6 із показником 2,44 промілє та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, підписаний обвинуваченим ОСОБА_6 власноручно, що він не заперечував в ході судового розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, на думку суду, вчинення майнового злочину в умовах воєнного чи надзвичайного стану може мати місце у районах вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ, а також і поза межами згаданих районів. Учиненим в умовах воєнного стану злочином є таке викрадення чужого майна, які вчинені щодо осіб, які переміщуються у більш безпечні регіони України чи щодо їх майна, щодо майна, осіб, які тимчасово залишили житло без контролю для укриття в безпечному місці. Однак, якщо ж викрадення відбулося хоча й під час дії режиму воєнного стану, але поза межами зазначених вище районів та без будь-якого використання умов воєнного стану, то відповідна кваліфікуюча ознака не є ознакою, що обтяжує покарання. З огляду на вищевикладене, вказана обставина не може бути визнана судом обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 та не приймається до уваги.

Стаття 50 КК України встановлює, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.65 КК України, реалізуючі принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 враховує ступінь та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, наявність лише однієї обтяжуючої обставини, його щире каяття та особисте ставлення до вчиненого, а також конкретні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як встановлено судом, вироком Немирівського районного суду Вінницької області області від 02.02.2023 року (т.2 а.с.240-241) ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі; на підставі ст.ст.75,76 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням тривалістю 2 роки і буде виконувати покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, вчинив нове кримінальне правопорушення під час звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду, та відповідно до досудової доповіді, складеної 07.10.2024 року Вінницьким районним сектором №6 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області (т.3 а.с.38-43), ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб як високий. Крім того, орган з питань пробації зазначив у досудовій доповіді, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб); застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Отже, призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , за таких обставин, з врахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення неможливо без ізоляції від суспільства та йому необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.289 України. Крім того, на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Немирівського районного суду Вінницької області області від 02.02.2023 року. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства. Підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відсутні.

Дана міра покарання відносно обвинуваченого, на думку суду, є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, а також висновок суду під час провадження, що виховання останнього без ізоляції від суспільства вже неможливе.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Також суд вважає за доцільне не застосовувати додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей про наявність у обвинуваченого такого майна.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 500 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в рамках кримінального провадження №0000034 від 16.01.2023 року відшкодуванню в дохід Держави за цим вироком не підлягають.

Суд звертає увагу на те, що враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_9 повинен відбувати покарання в місцях позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили.

При цьому суд визначає, що даний запобіжний захід продовжується саме з метою забезпечення виконання даного вироку суду та із зазначенням настання певної події до набранням цим вироком законної сили, що у повному обсязі узгоджується з принципом юридичної визначеності, який є особливо важливим при обмеженні свободи та з принципом законності в цьому контексті (щодо процедури - п. 54 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»), стосується забезпечення передбачуваності застосування певного закону і не суперечитиме як п.74 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, так і положенням ч. 2 ст. 289 КК України.

Керуючись вимогами ч. 5 ст.72 КК України суд вважає, що до строку покарання, призначеного ОСОБА_6 , слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення, а саме з 17 червня 2023 року (з моменту його затримання) з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавленню волі.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запроваджений арешт згідно ухвали слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2023 року на речові докази після набрання вироком суду законної сили належить скасувати.

Керуючись ст. ст. 100, 174, 368,370,374,376, ч.15 ст.615 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 02.02.2023 року, призначивши ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

До вступу вироку суду в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою та утримувати його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 17.06.2023 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк тримання останнього під вартою під час досудового та судового розгляду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання під вартою.

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2101» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - залишити у його розпорядженні; сліди папілярних візерунків, поміщених до полімерного сейф-пакету №7207023 та змиви з салону автомобіля, поміщені до паперових конвертів та опломбовані полімерними бирками NPU-0347821 NPU-0347822 та NPU-0347823 знищити після набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт, накладений на майно, відповідно до ухвали слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області у даному кримінальному провадженні від 20.07.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Кодимський районний суд Одеської області шляхом подачі пеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя

Кодимського районного суду ОСОБА_1