Провадження № 11-сс/4823/451/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

15 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Осники Черняхівського району Житомирської області, із середньою освітою, який має на утриманні малолітню дочку, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 29 листопада 2024 року, без визначення розміру застави.

Задовольняючи подання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією в м. Чернігові) ТУ ДБР, розташованого в м. Києві, та обрати підозрюваному запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Мотивує тим, що наведені в ухвалі факти про наявність ризиків, є припущенням слідчого судді, які у відповідності до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України повинні тлумачитись на користь підозрюваного. Реальні фактичні дані, які є в матеріалах справи, свідчать про те, що відсутні докази, які вказували на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 молодого віку, у нього наявні сталі соціальні зв`язки, має матір та малолітню доньку, постійне місце проживання та реєстрації, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Крім того, всупереч вимогам ст. 196 КПК України, зазначаючи в ухвалі про наявність ризиків, слідчий суддя не навів обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, і не послався на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Як на єдину підставу невідворотності застосування такого запобіжного заходу слідчий суддя послався на норму ч. 8 ст. 176 КПК України, якою визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Однак, аналогічну норму, яка існувала в ч. 6 ст. 176 КПК України і стосувалась кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437- 442 КК України, було визнано неконституційною Рішенням Конституційного Суду № 7-р (ІІ)/2024 від 19 червня 2024 року.

Окрім іншого, Конституційний Суд також зауважив, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі суто формального судового рішення є порушенням принципу верховенства права, адже таке рішення має бути обґрунтованим та справедливим. Натомість, формальне судове рішення нівелює мету та суть правосуддя.

Заслухавши доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, вказали на відсутність заявлених у клопотанні ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , вважали за можливе обрання іншого більш м`якого виду запобіжного заходу у виді домашнього арешту, прокурора та слідчого, які заперечували проти доводів сторони захисту, звернули увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та обставини його вчинення, особу підозрюваного та наявність обґрунтованих ризиків його можливої неналежної процесуальної поведінки, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану.

За даним фактом П`ятим слідчим відділом (з дислокацією в м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, 06 червня 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000667, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

01 жовтня 2024 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та цього ж дня об 11 год. 30 хв. затримано, в порядку ст. 208 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення. На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється в самовільному залишенні військової служби військовослужбовцем понад три доби в період воєнного часу, за що передбачена кримінальна відповідальність, передбачена ч. 5 ст. 407 КК України.

Тобто, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, отже, обґрунтованим є ризик того, що відчуваючи страх та невідворотність можливого покарання, підозрюваний може змінити місце проживання з метою ухилення від органу досудового слідства, тим більше, що будучи військовослужбовцем та маючи відкритий доступ до зброї зможе шляхом погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб вплинути на свідків.

При застосуванні більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний зможе іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, створити штучні докази чи підбурити осіб як цивільних осіб, так і осіб з числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань.

На думку колегії суддів, з огляду на те, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем, залишив розташування місця несення служби, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, розумів наслідки своїх дій, тому рішення про його звільнення з-під варти буде передчасним, а запропонований стороною захисту вид запобіжного заходу, не пов`язаний із позбавленням волі не зможе запобігти встановленим та доведеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наведені захисником обставини про наявність постійного місця проживання в іншій області, матері та доньки, не є тими обставинами, які гарантуватимуть дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки та виконання всіх покладених на нього обов`язків, як помилково вважає захисник.

Саме проходження військової служби, розуміння настання негативних наслідків для Держави та її громадян в разі окупації ворожими військами та усвідомлення нестачі військовослужбовців, мало б спонукати підозрюваного не залишати місце несення служби, а навпаки агітувати осіб чоловічої статі приходити до лав Збройних Сил України та ставати на захист своєї держави.

Усі наведені захисником обставини були враховані слідчим суддею, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу підозрюваного, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Більш того, слідчим суддею була розглянута можливість застосування до підозрюваного більш м`якого виду запобіжного заходу, але не встановлено достатніх підстав вважати, що інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Таких обставин не наведено стороною захисту і під час апеляційного перегляду.

Вказівка захисника на те, що єдиною підставою для обрання підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали положення ч. 8 ст. 176 КПК України, при тому що аналогічні положення ч. 6 цієї статті були визнані неконституційними, не приймається до уваги.

Так, положення ч. 8 ст. 176 КПК України не єдина підстава для задоволення клопотання слідчого, як помилково вважає захисник, при тому, що слідчим суддею в мотивувальній частині ухвали наведені мотиви прийнятого рішення про застосування до ОСОБА_6 саме такого виду запобіжного заходу. До того ж, положення цієї частини статті 176 КПК України є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності всі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Підстав для сумнівів у правильності прийнятого рішення, колегія суддів не вбачає, не наведено таких підстав і захисником, тому ухвала слідчого судді зміні або скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13