справа № 274/7503/24
провадження № 1-кс/0274/1889/24

У Х В А Л А Іменем України
13.11.2024 р. м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника потерпілої ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_4 , на постанову про закриття кримінального провадження -
в с т а н о в и в :
22.10.2024 р. на адресу суду з Житомирського апеляційного суду на новий розгляд повернуто скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_4 , на постанову про закриття кримінального провадження.
У судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, викладених у скарзі. Зазначив, що слідча винесла постанову без урахування усіх обставин справи. Вказав, що суб"єктивна сторона злочину за ст. 125 КК України характеризується тільки умисною виною.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні також підтримала скаргу в повному обсязі, просила її задовольнити.
Ст.слідчий СВ Бердичівського РВП в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Неявка слідчого відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення скарги частково, виходячи з наступного.
Статтею 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень праві свобод, гарантованих конвенцією.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального процесу.

Слідчим суддею з матеріалів скарги встановлено, що 11.07.2024 р. ОСОБА_4 звернулась до Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області з заявою про вчинення відносно неї та її чоловіка ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296, ст. 122, ст. 125 КК України. Вказана заява 11.07.2024 р. була зареєстрована в ІТС ІПНП (ЄО) за № 10171 (а.с. 31).

Відповідно до листа Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області від 23.07.2024 р. було повідомлено, що старшим слідчим СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000721 від 19.07.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (а.с. 31).

Ухвалою слідчого судді від 24.07.2024 р. зобов`язано уповноважених осіб Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області відповідно до вимог ст. 214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_4 від 11.07.2024 р., зареєстрованою в журналі ЄО № 10171, за ознаками кримінального правопорушення за ст.ст. 125, 296 КК України, та розпочати досудове розслідування (а.с. 30-32).

13.08.2024 р. постановою прокурора Бердичівської окружної прокуратури матеріали кримінальних проваджень № 0000721 від 19.07.2024 р. та № 0000331 від 11.08.2024 р. об"єднано в одне кримінальне провадження за № 0000721 від 19.07.2024 р. (а.с. 34).

Постановою ст.слідчого СВ Бердичівського РВП ОСОБА_5 від 05.09.2024 р. було закрито кримінальне провадженні № 0000721 від 19.07.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, по факу отримання ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ст.слідчий у постанові зазначила, що суб"єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров"ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК України. У зв`язку з цим ст.слідчий прийшла до висновку, що ОСОБА_7 не мав прямого умислу на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (а.с. 33-35).

З наданих в судовому засіданні представником потерпілої ОСОБА_3 матеріалів кримінального провадження, які були долучені до матеріалів справи, вбачається, що в ході досудового розслідування було проведено ряд дій, спрямованих на встановлення обставин заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Зокрема, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23.07.2024 р., який був проведений за участю потерпілої ОСОБА_4 , яку було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, в ході проведення якого встановлено яким чином ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження 04.07.2024 р. близько 19 год.: " ОСОБА_7 на зауваження ОСОБА_4 штовхнув її, в результаті чого вона впала на землю. В цей час до неї підійшов ОСОБА_8 , який наніс один удар кулаком їй в обличчя. Коли потерпіла намагалась розборонити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які наносили удари по її чоловіку ОСОБА_6 , то ОСОБА_7 відштовхнув її та вона впала на землю. В подальшому ОСОБА_7 впав на землю, при цьому, почав махати ногами та однією ногою наніс удар в грудну клітину ОСОБА_4 , в результаті чого вона впала на паркан. Також потерпіла за допомогою статиста показала, що ОСОБА_7 обома руками штовхнув її у ліве плече, в результаті чого вона впала на землю, а саме на коліна та на витягнуті руки, при цьому, сперлась об паркан. Коли вона стояла на колінах та, схопившись за паркан, намагалась піднятись, то ОСОБА_8 підійшов до неї спереду та кулаком лівої руки наніс їй один удар в праву частину обличчя. Коли ОСОБА_7 наносив удари по тілу чоловіка, ОСОБА_4 намагалась відтягнути ОСОБА_7 , але він рукою відштовхнув її, в результаті чого вона впала на землю, переважно на лівий бік. Також потерпіла, розповідаючи, за допомогою статиста показала, що підійшла позаду ОСОБА_7 , так як хотіла відтягнути його від чоловіка, однак останній розвернувся та обома руками штовхнув її в грудну клітину, в результаті чого вона впала на дерев"яний паркан, разом з яким на землю, переважно на правий бік. Також потерпіла показала, що коли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почали знову тягнути під руки її чоловіка, то ОСОБА_7 зачепився та впав на спину, при цьому, почав сильно махати ногами. В цей час потерпіла намагалась пройти повз нього, щоб забрати ОСОБА_8 від чоловіка, в цей момент ОСОБА_7 наніс їй один удар ногою в грудну клітину, від якого вона впала на дерев"яний паркан спиною".

Згідно висновку експерта № 214 від 30.07.2024 р. встановлено спричинення ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу на поверхні правої кисті в ділянці основи 2-3 пальців, садна на лівому коліні та осаднення на долонній поверхні лівої кисті. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, можливо, як при ударі руками, ногами, так і при падінні, при придачі тілу прискорення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть ретельно вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані (рішення у справі № 43577/98 та 43579/98, п. 131 Nachovaand others v. Bulgaria, рішення у справі Михалков та інші проти України від 13.01.2013 року п. 42, рішення у справі Шевченко проти України від 04 квітня 2006 року п. 67). Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (див. рішення у справі «Асьонов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v.Bulgaria) від 8 жовтня 1998 року, п. 103 з подальшим посиланням, Reports of Judgments and Decisions 1998-VIII).»

Тобто, мотиви прийняття рішення це викладення слідчим у постанові обставин і їх оцінка переконливості, що робить суть прийнятого зрозумілим не тільки для учасників кримінального провадження, а навіть сторонньому спостерігачу, тому що мотиви прийняття рішень це сукупність міркувань і доводів, за якими слідчий приймає своє рішення та які він наводить на підтвердження правильності власних висновків, як самостійної процесуальної особи, які є внутрішніми процесами, причинами, що спонукають слідчого діяти певним чином і визначають спрямованість відповідної ним дії.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що ст.слідчий передчасно винесла постанову про закриття кримінального провадження, порушивши, тим самим, закріплений в ст. 9 КПК України принцип законності, згідно якого слідчий, дізнавач зобов`язаний всебічно і повно дослідити обставини кримінального провадження.

Досліджена в судовому засіданні постанова ст.слідчого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000721 від 19.07.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, по факту отримання ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, не містить даних щодо вжиття всіх необхідних заходів щодо збирання доказів та їй не надана правова оцінка з урахуванням обставин, викладених у скарзі.

Так, частиною 1 ст. 125 КК України встановлено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Безпосереднім об`єктом тілесного ушкодження виступають суспільні відносини, що забезпечують охорону здоров`я людини. Тілесне ушкодження заподіює певну шкоду здоров`ю людини. Здоров`я прийнято визначати як нормальне функціонування тканин і органів тіла людини. Тілесним ушкодженням є посягання на здоров`я іншої людини.

З об`єктивної сторони тілесне ушкодження характеризується: дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень; причинним зв`язком між назначеним діянням.

Необхідною ознакою закінченого складу тілесного ушкодження є настання суспільно-небезпечного наслідку у вигляді різної тяжкості шкоди здоров`ю людини.

Для притягнення до відповідальності за заподіяння тілесного ушкодження необхідним є встановлення причинного зв`язку між діянням винного і шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого. Причинним зв`язком визнається об`єктивний, закономірний і необхідний зв`язок між суспільно небезпечним діянням особи і шкідливим результатом, що настав. Відсутність або наявність причинного зв`язку між діянням, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, та наслідком повинна бути очевидною.

Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення характеризується тільки умисною формою вини. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК України.

Заподіяння легкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, у разі перевищення меж необхідної оборони або заходів, необхідних для затримання злочинця, не тягне за собою кримінальної відповідальності.

У постанові ст.слідчого про закриття кримінального провадження № 0000721 від 19.07.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, по факту отримання ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, зазначено, що ОСОБА_7 не мав умислу на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК України.

Водночас дане твердження суперечить встановленим обставинам та матеріалам справи.

Так, з пояснень як самої потерпілої ОСОБА_4 , також з долучених та досліджених в судовому засіданні документів, наданих представником потерпілої, зокрема, протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_4 від 23.07.2024 р., висновку експерта № 214 від 30.07.2024 р. було встановлено, що саме ОСОБА_7 був ініціатором заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень; саме ОСОБА_7 розпочав побиття потерпілої, штовхав її, умисно наносив удари як ногами, так і руками по тілу потерпілої, в результаті яких вона падала на землю, що в кінцевому результаті спричинило їй легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, встановлено, що механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням шкідливих наслідків, що настали для здоров`я потерпілої, оскільки дії винного були вчинені умисно та спрямовані на заподіяння невизначеної шкоди здоров"ю, в результаті чого фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Отже, дії ОСОБА_7 були умисно направлені на спричинення потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Мотивом нанесення потерпілій тілесних ушкоджень було вчинення хуліганських дій зі сторони ОСОБА_7 . Разом з тим, мотиви нанесення тілесних ушкоджень не є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності. Особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України у стані сильного душевного хвилювання, у разі перевищення меж необхідної оборони або заходів, необхідних для затримання злочинця. Чи діяв ОСОБА_7 саме під дією цих обставин, слідчим установлено не було, ці обставини взагалі не перевірялися.

Поміж тим, слідчий суддя також звертає увагу на те, що ст.слідчий мотивувала своє рішення відсутністю у ОСОБА_7 прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, одночасно й недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв"язку з чим закрила кримінальне провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 11 КПК України, під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини ... або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі "Ніконенко проти України", "Мута проти України", "Карабет та інші проти України").

На підставі вище викладеного, слідчим суддею встановлено, що ст.слідчий поставилася формально до проведення досудового розслідування, не надала повну оцінку зібраним у справі доказам. Наведене, на переконання слідчого судді, свідчить про неповноту досудового розслідування та не вжиття ст.слідчим усіх заходів для встановлення обставин, тому слідчий суддя вважає, що вказана постанова не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, а саме не належно вмотивована і є такою, що передчасно винесена, тому підлягає скасуванню.

Щодо вимоги представника потерпілої визнати протиправною оскаржувану постанову ст.слідчого СВ Бердичівського РВП ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000721 від 19.07.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, по факту отримання ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, то вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки ч. 2 ст. 307 КПК України визначено вичерпний перелік результатів розгляду слідчим суддею скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування, однак такий спосіб захисту, як визнання протиправною постанови слідчого, не передбачений вказаною нормою закону.

На підставі викладеного, керуючись статтями 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_4 , на постанову про закриття кримінального провадження № 0000721 від 19.07.2024 р. - задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_5 від 05.09.2024 р. про закриття у кримінального провадження № 0000721 від 19.07.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України по факту отримання ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, - скасувати.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п"яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1