Номер провадження:1-кс/521/3262/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 жовтня 2024 року м. Одеса
В ході досудового розслідування встановлено, що до відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_5 , в якій він просить прийняти заходи правового характеру до невстановленої особи, яка займається організацією незаконного перетину Державного кордону України за грошову винагороду.
Крім цього, до відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_6 , в якій він просить прийняти заходи правового характеру до невстановленої особи, яка займається організацією незаконного перетину Державного кордону України за грошову винагороду.
В подальшому по вказаним матеріалам надано доручення працівникам УСБУ в Одеській області щодо встановлення осіб, що можуть бути причетні до скоєння вказаного злочину.
У відповідь на вказане доручення працівниками УСБУ в Одеській області отримано інформацію, що до вчинення вказаного злочину пов`язаного з організацією незаконного перетину державного кордону та перешкоджанні законній діяльності ЗСУ може бути причетна ОСОБА_7 .
16.10.2024 було проведено обшук автомобіля «Toyota» моделі «Yaris» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який перебуває в користуванні ОСОБА_7 в результаті якого виявлено та вилучено сам автомобіль «Toyota» моделі «Yaris» з державним номерним знаком НОМЕР_1 з державним номерним знаком НОМЕР_2 , ключ запалювання до нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , посвідчення водія НОМЕР_4 на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси.
Постановою слідчого від 16.10.2024 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст.170 КПК України є збереження речових доказів.
Старший слідчий ОСОБА_3 надав до суду заяву, відповідно до змісту якої просив здійснити розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав, зазначивши, що вилучені під час проведення обшуків майно, мають значення речових доказів та можуть стати предметом конфіскації в подальшому. Крім того, зазначив, що власника майна повідомлено про розгляд клопотання про арешт майна.
Власник майна ОСОБА_7 та її адвокат ОСОБА_8 , в судове засідання не прибули, про розгляд клопотання слідчого були повідомлені належним чином, свого ставлення до клопотання не висловили.
Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Аналізуючи зміст наведених положень Кодексу слід дійти висновку, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. При цьому арешт майна застосовуються з метою збереження доказів, якщо існують обставини, які підтверджують, що без їх застосування докази можуть бути втрачені.
Натомість подане клопотання та надані матеріали провадження не містять відомостей які вказують, що вилучені речі зберегли сліди злочину, чи є знаряддям вчинення тощо. Тобто у клопотанні та наданих матеріалах відсутні будь-які підстави вважали, що вилучені речі є доказами кримінального правопорушення за яким здійснюється доудове розслідування.
Крім того на час розгляду клопотання слідчому судді не надано відомостей, що власник майна має статус підозрюваної особи у кримінальному провадженні, що може бути враховано як підставу арешту вилученого майна з метою його збереженнгя для можливої його конфіскації.
Право власності не є абсолютним, тобто може бути обмежене, однак втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства.
У своєму клопотання слідчий не довів необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України. Відтак відсутні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна.
Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Враховуючи зазначене, у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 167, 196, 170-173 КПК України, слідчий суддя -
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання слідчого - відмовити.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1