ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/614/24 Номер провадження 11-кп/814/1586/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000316, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нехвороща, Новосанжарський район, Полтавська область, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 3 ст. 299 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, на початку грудня 2023 року ОСОБА_7 поблизу власного домогосподарства по АДРЕСА_1 встановив на відкритій ґрунтовій ділянці між деревами пастку для відлову хижих звірів у вигляді дерев`яної палиці з зафіксованою на ній проволокою у формі петлі. Близько 06 години 12.12.2023 ОСОБА_7 вийшов із власного домогосподарства та почув гавкіт собаки, який доносився з місця, де була встановлена пастка. Підійшовши ближче, ОСОБА_7 побачив собаку породи німецька короткошерста лягава на прізвисько « ОСОБА_11 », яка належить ОСОБА_9 , яка потрапила у раніше розставлену ним пастку, при цьому її голова потрапила у металеву петлю, через що собака була позбавлена можливості чинити опір та самозахист. У той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на жорстоке поводження з собакою, що належить до класу ссавців, типу хордових, має кровоносну та нервову системи, кістковий хребет, що відноситься до хребетних тварин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, протиправно, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи щодо поводження з тваринами, якими передбачено, що при поводженні з тваринами не допускається нанесення побоїв, травм, отруєння тварин та забороняються інші дії чи бездіяльність, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження, ОСОБА_7 за допомогою дерев`яної палиці, яку ніс із собою, з агресією багаторазово наніс нею не менше п`яти ударів по голові собаці, що є життєво важливим органом тварини, а також по тулубу, діючи активним способом, спричиняючи їй істотний біль та страждання.

Внаслідок нанесених ударів тварині спричинено згідно з висновком судово-ветеринарної експертизи № 473 від 25.01.2024, наступні тілесні ушкодження: проникаюча рана в мозкову порожнину з переломом черепної коробки (перелом) в ділянці лівої потиличної і вискової кісток, що є тяжким ушкодженням за критерієм небезпеки в момент заподіяння, відносно живої тварини, оскільки настала смерть тварини, крововиливи на твердій мозковій оболонці в ділянці лівої півкулі головного мозку, що є тяжким ушкодженням за критерієм небезпеки в момент заподіяння, відносно живої тварини, оскільки настала смерть тварини, розрив твердої мозкової оболонки, що є тяжким ушкодженням за критерієм небезпеки в момент заподіяння, відносно живої тварини, оскільки настала смерть тварини, підшкірна гематома в ділянці нижньої губи ліворуч, підшкірний крововилив в ділянці лівої сторони верхньої та нижньої щелепи, гематома в ділянці ліворуч верхньої та нижньої щелепи та під`язикової кістки, що належать до середньої тяжкості за ознакою розладу здоров`я строком понад 21 добу, а також за ознакою втрати здатності до виконання корисної роботи строком понад 21 добу, відносно живої тварини, перелом тіла під`язикової кістки, що є тяжким ушкодженням за критерієм небезпеки в момент заподіяння, відносно живої тварини, оскільки настала смерть тварини, набряк легенів, що є станом, небезпечним для життя тварини, венозна гіперемія легенів.

Причиною смерті собаки за кличкою «Айдар» є травматично-больовий шок в результаті забою головного мозку, проникаючої рани в мозкову порожнину з переломом черепної коробки в ділянці лівої потиличної і вискової кісок; розриву твердої мозкової оболонки; перелому тіла під`язикової кістки, а також набряк легенів.

Під час заподіяння собаці за кличкою «Айдар» тілесних ушкоджень він відчував гострий фізичний біль, проявляв страждання і мучення від спричинених травм до настання смерті.

Після вчинення вищезазначених дій ОСОБА_7 відтягнув тіло собаки до сусіднього нежилого домогосподарства по АДРЕСА_2 та кинув у яму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 299 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що вирок місцевого суду у частині призначення ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а також тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки є явно несправедливим через м`якість.

Вказує, що захист тварин від жорстокого поводження є одним із важливіших критеріїв приналежності до цивілізованого суспільства. Жорстоке поводження з тваринами та будь-які прояви дій, що призводять до тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі тварин суперечить цінностям та засадам суспільства.

На переконання потерпілого, першопричиною вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 299 КК України, була не поява ОСОБА_11 неподалік його подвір`я, а саме ненависне ставлення ОСОБА_7 до тварин та усього живого.

Звертає увагу, що злочин вчинено біля домогосподарства ОСОБА_7 , яке знаходиться не у лісі, а у населеному пункті, ОСОБА_7 облаштував саморобні петлі для ловлі тварин, в одну з яких і потрапив ОСОБА_11 .

Зазначає, що відповідно до ст.52-1 Закону України «Про тваринний світ», забороняються знаряддя добування об`єктів тваринного світу, що призводять до калічення диких тварин, їх страждань та масового безконтрольного знищення, отже встановлена ОСОБА_7 палиця з проволокою є не просто пастка, а заборонене чинним законодавством знаряддя добування об`єктів тваринного світу, яке спрямоване на заподіяння їм шкоди та страждань.

Також наголошує, що встановлення такого знаряддя свідчить не про спонтанні дії ОСОБА_7 , а про завчасно підготовлений план по спричиненню шкоди тваринам, який пов`язаний із завданням значного фізичного болю та неймовірними стражданнями.

Звертає увагу, що ОСОБА_11 було заподіяно тяжкі, численні тілесні ушкодження від яких він відчув гострий фізичний біль, проявляв страждання і мучення від спричинених травм до настання смерті.

Тобто, ОСОБА_7 з ненавистю та особливою жорстокістю забив на смерть невинну тварину, яка не проявляла агресії та знаходилася у безпорадному стані у пастці, при цьому зазнаючи величезних страждань.

Крім того, звертає увагу на ту обставину, про яку нічого не сказано у кримінальному провадженні і яка не взята до уваги при винесенні вироку місцевим судом, що ОСОБА_7 забороненим промислом - відловом хребетних тварин петлями і подальшим їх вбивством займається роками, тому отримавши поблажливий вирок суду він і надалі продовжить ставити петлі і розкидати по ярах отруту.

Зазначає, що вказані обставини характеризують ОСОБА_7 як особливо жорстоку особу, яка, напевно, відчуває задоволення від спричинення страждань іншим живим істотам, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Також вказує, що в матеріалах справи мається характеристика ОСОБА_7 , яку не можна назвати позитивною, а можна назвати скоріш нейтральною.

Крім того, місцевий суд помилково прийшов до висновку про наявність пом`якшуючих покарання обставин, внаслідок чого, з урахуванням особи засудженого, безпідставно призначив занадто м`яке покарання та застосував до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, що є недостатнім для виправлення засудженого та досягнення інших цілей покарання.

Зазначає, що ОСОБА_7 не здійснив жодних конкретних дій, спрямованих на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Його вибачення за вчинене носить формальний характер, яке було направлене лише на створення видимості розкаяння з метою пом`якшення призначеного судом покарання.

Також вказує, що місцевий суд не звернув увагу на той факт, що ОСОБА_7 не намагався відшкодувати завдані збитки, хоча жодне відшкодування не зможе залікувати душевні рани завдані ОСОБА_7 .

Зазначає, що йому не потрібні гроші ОСОБА_7 , він не подавав цивільний позов про стягнення моральної шкоди, але відсутність намагання з боку засудженого здійснити таке відшкодування свідчить про відсутність щирого каяття.

Крім того, місцевий суд не звернув увагу на той факт, що ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення намагався приховати сліди злочину, адже після вбивства ОСОБА_11 він відніс його до сусіднього нежитлового господарства та викинув його у яму.

Вказує, що ОСОБА_7 на етапі досудового розслідування намагався ввести слідство в оману, зазначаючи про те, що ОСОБА_11 напав на нього, а він вимушений був захищатись від агресивної тварини та, навіть, добровільно надав для огляду слідчому куртку фіолетового кольору з механічними пошкодженнями у вигляді розірваності тканин, яка в подальшому була визнана речовим доказом по справі.

Таким чином факт того, що ОСОБА_7 визнав свою вину не свідчить про те, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, адже він розумів безумовну доведеність своєї вини та невідворотність покарання, оскільки на початковому етапі було встановлено та зафіксовано сліди вчиненого ним злочину, які беззаперечно вказували саме на особу ОСОБА_7 як на ката Айдара.

Окремо звертає увагу на те, що ОСОБА_11 був не просто собакою, а як і для більшості власників домашніх тварин він був членом родини, другом, який багато часу проводив з потерпілим. ОСОБА_11 був відомим в Україні робочим мисливським псом, мав чудове походження, в його жилах текла кров кращих курцхаарів Європи, що підтверджується документами, які містяться в матеріалах провадження, і був частиною життя, адже майже завжди був з ним поряд.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 зазначив, що доводи потерпілого щодо суспільної небезпечності вчинення таких дій в дитячому віці, які можуть переростати у насильницькі злочини проти людей є недоречними, так як обвинувачений ОСОБА_7 є дорослою людиною, похилого віку, він є сформованою особистістю, який прожив життя і під час досудового розслідування не отримано жодних даних про його девіантну поведінку за час його життя щодо тварин. Через це немає підстав вважати, що він у майбутньому може стати такою людиною.

Наголосив, що ОСОБА_7 проживає одиноко в с. Нехвороща, утримує домашню птицю, за рахунок якої живе, оскільки немає необхідного страхового стажу для отримання пенсії по віку. При цьому має в господарстві собак про яких піклується і вся живність у доглянутому стані та не має на собі ознак понівечення чи жорстокого поводження з ними, через це вважає припущенням потерпілого ОСОБА_9 про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення через ненависть до усього живого, у тому числі і до тварин.

Захисник наголошує, що мотивом вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 було бажання захистити своє майно від невідомого хижака, який внадився до його господарства і тривалий час викрадав та вбивав його птицю, а не ненависть до тварин.

Стверджує, що через недогляд потерпілим мисливського собаки, якому дозволяв вночі гуляти та полювати на птицю обвинуваченого, що пес навіть протоптав доріжку до господарства ОСОБА_7 , змусила обвинуваченого поставити єдину пастку на цій доріжці. Через це вважає видуманим доводи потерпілого про те, що обвинувачений роками знищував тварин.

Захисник вважає, що суд правильно врахував як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також висновки досудової доповіді про можливе виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання. Також судом враховано особу обвинуваченого і обґрунтовано зроблено висновок про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених. Обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 та прокурор ОСОБА_6 заперечили проти доводів скарги, просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 3 ст. 299 КК України як жорстоке поводження з твариною, що відноситься до хребетних, вчинене з особливою жорстокістю, активним способом, що призвело до її загибелі, є правильним та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За змістом ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою всіх учасників судового провадження, суд першої інстанції допитав обвинуваченого, який повністю визнав свою вину та надав показання про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.

При цьому суд у вироку послався на застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України

У своїй апеляційній скарзі потерпілий не заперечував застосування судом положень вказаної статті, а в суді апеляційної інстанції підтвердив свою згоду на спрощений порядок судового слідства.

Згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Зважаючи на положення наведених норм закону, колегія суддів відкидає та не розглядає доводи апелянта про те, що першопричиною вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення було його ненависне ставлення до тварин та усього живого, через це він займається вбивством тварин роками, тому отримавши поблажливий вирок суду він і надалі продовжить ставити петлі і розкидати по ярах отруту, оскільки таке обвинувачення не було пред`явлене ОСОБА_7 .

Відсутні у матеріалах кримінального провадження і докази того, що ОСОБА_7 є особливо жорстокою особою, яка відчуває задоволення від спричинення страждань іншим живим істотам.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи потерпілого про відсутність такої обставини, що пом`якшує покарання як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються у тому числі і активне сприяння розкриттю злочину.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» визначено поняття «активне сприяння розкриттю злочину» під яким вважається надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин (далі - Постанова Пленуму №12)

Відповідно до обвинувального акту щодо ОСОБА_7 слідчим вказано, що обставиною, яка пом`якшує покарання слід вважати активне сприяння розкриттю злочину.

Оскільки встановлення обставини «активне сприяння розкриттю злочину», згідно наведених роз`яснень Пленуму, можливе лише під час досудового розслідування і слідчий у обвинувального акті, погодженому прокурором, зазначає про наявність такої обставини, по-суті визнавши її існування у вигляді надання ОСОБА_7 допомоги у встановленні обставин, що мали значення для розслідування злочину і не були відомі органу досудового розслідування, - суд першої інстанції правильно врахував її при призначенні покарання обвинуваченому, пославшись на положення ст. 66 КК України.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму №12 щирим каяттям визнається суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою вину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Про щире каяття особи свідчить і відшкодування нею заподіяної потерпілому шкоди.

Обвинувачений неодноразово просив вибачення у потерпілого та повідомив, що не у змозі відшкодувати кошти через відсутність пенсії. При цьому він неодноразово намагався поговорити із ОСОБА_9 , на що останній не йшов на контакт і лише у судовому засідання ОСОБА_7 мав нагоду попросити вибачення у потерпілого. При цьому ОСОБА_7 висловив жаль та сум з приводу загибелі собаки і те, що він шкодує про вчинене. При цьому потерпілий повідомив суд, що не потребує відшкодування шкоди.

Враховуючи репутацію обвинуваченого та його поведінку до та після вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає правильним визнання судом обставини, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд пом`якшуючими покарання обставинами вважав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не було встановлено.

На переконання суду, факт щирого каяття ОСОБА_7 у вчиненому злочині знайшов своє підтвердження і в судовому засіданні, про що засвідчило визнання вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, а також його вибачення перед потерпілим у вчиненому кримінальному правопорушенні, те, що він зазначив про жаль та сум з приводу загибелі собаки потерпілого і те, що він шкодує про вчинений злочин.

Щодо активного сприяння у розкритті злочину, то обвинувачений у ході досудового розслідування надав визнавальні показання у вчиненні кримінального правопорушення та вказав на обставини його вчинення, які в подальшому знайшли своє підтвердження.

Суд також врахував позицію прокурора, який вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Згідно з досудовою доповіддю органу з питань пробації, ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. За висновком органу пробації виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т. ч. окремих осіб).

У зв`язку із вищенаведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення й перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду про доцільність застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

Ознаками, які характеризують особу винного та впливають на визначення загальної підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням, є: вік; соціальний та професійний статус, робота або навчання; сімейний стан, діти; стан здоров`я, зловживання алкогольними напоями; щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, визнання вини; поведінка у побуті і на роботі чи за місцем навчання; відносини винного із потерпілим. також до вказаних обставин провадження, що зумовлюють рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, належить: примирення з потерпілим, відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, тощо.

Відповідно до змісту досудової доповіді, дослідженої судом, ОСОБА_7 неодноразово обирався депутатом Нехворощанської сільської ради, що вказує на наявність глибокої довіри односельчан до нього. Він є особою пенсійного віку та жодного разу не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога та психіатра як особа, яка вживає заборонені препарати не перебуває. Не спростованими є показання обвинуваченого про те, що собака завдавав шкоду його господарству, неодноразово знищуючи його свійську птицю. При цьому потерпілий ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції підтвердив той факт, що мисливський собака породи курцхаар, якого вбив ОСОБА_7 , вибігав із двору вночі та міг бігати селом до ранку.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи та особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідки, колегія суддів вважає призначене судом першої інстанції покарання достатнім та справедливим і не вбачає підстав для скасування вироку суду. Через це апеляційна скарга потерпілого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4