ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

20 листопада 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

заявників ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, заяви ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 від розгляду клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу,-

встановив:

04.10.2024 року ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні, під час розгляду слідчим суддею ОСОБА_6 клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, заявили про недовіру слідчому судді та заявили відвід від розгляду зазначеного клопотання, який занесений секретарем до журналу судового засідання.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, та жодних клопотань до суду не надавав.

Слідчим суддею ОСОБА_6 суду подано заяву, в якій слідчий суддя зазначає, що не має можливості прибути у судове засіданні та будь-яких пояснень надавати не бажає.

Враховуючи, що у справах такої категорії участь згаданих осіб обов`язковою не є, та враховуючи їх належне сповіщення про дату, час та місце судового розгляду у цій справі, суд вважає за можливе розглянути заяви ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 за їх відсутності.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав заявлений відвід та пояснив те, що в нього є сумніви в упередженості слідчого судді, оскільки, на його перекоання, слідчий суддя ОСОБА_6 вчинив злочин, зокрема постановив ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку в його житлі, до внесення відомостей до ЄРДР. Окрім того, клопотання про зміну запобіжного заходу було подано ще 10.07.2024 року, проте станом на сьогодні дане клопотання розглянуто не було, що свідчить про затягування слідчим суддею строків. Також, на слідчого суддю ОСОБА_6 до Одеської обласної прокуратури було подано заяву про вчинення злочину. Окрім того, ним були подані скарги щодо експертів, проте слідчий суддя ОСОБА_6 за результатами розгляду даної скарги відмовив у її задоволенні, натомість слідчий суддя ОСОБА_7 задовольнив тау скаргу та зобов`язав внести відомості до ЄРДР. На переконання ОСОБА_4 зазначені обставини свідчать про упередженість слідчого судді ОСОБА_6 , а також свідчить, що останній служить на користь СБУ.

Адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав заявлений відвід та зазначив, що в нього є обґрунтовані сумніви щодо неупередженості слідчого судді ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_4 було подано клопотання про заміну запобіжного заходу, проте на протязі двох місяців його не розглядають. І взагалі він вважає всіх суддів злочинцями.

Заслухавши заявників, оцінивши на предмет обґрунтованості доводи заявленого слідчому судді ОСОБА_6 відводу, суд приходить висновку про таке.

Пункт 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачає, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

З метою дотримання загальновизнаних інституційних гарантій правосуддя таких як незалежність і безсторонність суду, усунення судді відбувається через самовідвід (самоусунення) або на підставі заяви про відвід, поданої особою, що бере участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин 3-5 статті 80 КПК України, заява про відвід може бути заявлена як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження; заява про відвід під час судового провадження подається до початку судового розгляду; відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд також застосовує практику ЄСПЛ як джерело права.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Пунктами 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

Під час розгляду заяв про відвід слідчого судді ОСОБА_6 , судом не встановлено існування будь-яких сумнівів в його об`єктивності та неупередженості, що було б підставою для відводу на підставі положень кримінального процесуального закону, які регламентують підстави для відводу слідчому судді. Таких доказів особами, які заявили відвід слідчому судді ОСОБА_6 , суду не надано, а ті письмові документи та процесуальні рішення, копії яких надано суду ОСОБА_4 жодним чином не можуть підтвердити доводи заявників, оскільки вони стосуються іншого кримінального провадження, в рамках якого і буде надана їм оцінка на предмет належності та допустимості. Отже відсутні підстави вважати, що побоювання заявників в неупередженості слідчого судді ОСОБА_6 , та його необ`єктивності в рамках розгляду клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, є об`єктивно виправданими.

Навпаки, судовим розглядом заяв про відвід слідчого судді, встановлено, що побоювання заявників у недостатній неупередженості та об`єктивності слідчого судді ОСОБА_6 ґрунтуються на власних домислах, чутках, узагальненому негативному суб`єктивному ставленні до всієї судової гілки влади, а також фактично зводяться до незгоди з процесуальним рішенням прийнятим слідчим суддею, зокрема ухвалою від 10.05.2023 року про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , постановленою в іншому кримінальному провадженні, а також ухвалою від 30.10.2024 року якою було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора, що в свою чергу не є підставами для заявлення відводу слідчому судді, тому доводи заявників суд визнає необґрунтованим та безпідставними.

Крім того, за встановлених в судовому засіданні підстав заявлення відводу слідчому судді ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне зазначити, що кримінальне процесуальне законодавство не наділяє суд першої інстанції повноваженнями здійснювати перевірку та надавати оцінку процесуальним рішенням слідчого судді, а інші обставини, які б викликали сумнів в упередженості слідчого судді ОСОБА_6 , заявниками не наведені.

Суд також наголошує та звертає увагу заявників, що в разі незгоди з процесуальним рішенням слідчого судді, який розглядає клопотання ОСОБА_4 , він та адвокат ОСОБА_5 вправі оскаржити такі рішення в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, або надати заперечення проти них під час підготовчого провадження в суді, а не заявляти про недовіру в рамках розгляду іншої справи, оскільки такі підстави для відводу виглядають як зловживання правом на відвід.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність підстав, визначених ст.ст. 75, 76 КПК України для задоволення відводу слідчого судді ОСОБА_6 , суд визнає доводи ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 про відвід необґрунтованими та безпідставними, які не свідчать про можливу упередженість та необ`єктивність слідчого судді ОСОБА_6 під час розгляду клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, а тому заяви про відвід слідчого судді задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 81, 369 372, 376 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяв ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 про відвід слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

20.11.2024

Єдиний унікальний номер справи: №522/21065/21

Номер провадження № 1-кс/522/5672/24

Головуючий суддя ОСОБА_1