ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 630/ 756 /24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 913 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме осіб, що претендують на власність майна, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника власника майна на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 07.08.2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000435 від 05.08.2024 року за ч.1 ст.286 КК України

Накладено арешт з забороною користування, розпорядження та відчуження на автомобіль «Ford-Explorer», р.н. НОМЕР_1 .

Роз`яснено зацікавленим особам право на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, встановленому ст.174 КПК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, якою накладено арешт на майно та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на відсутність підстав для накладення арешту, оскільки, виходячи з підстав внесення відомостей до ЄРДР, вказана дорожня-транспортна пригода повинна спричинити потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, що в даному випадку відсутнє, так як під час ДТП в машині перебувало три особи, дів з яких, його клієнти. При цьому, жодна з цих осіб не зверталася до працівників поліції із заявами про визнання їх потерпілими та не надавала будь-якої медичної документації щодо стану свого здоров`я та не має будь-яких претензій до водія транспортного засобу. Обґрунтованість існування вказаного кримінального провадження за ч.1 ст.286 КК України, можливо виключно за умови наявності будь-якої потерпілої особи з тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, однак, як вказує представник, наразі відсутні будь-які відомості про наявність у будь-яких осіб тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Отримання правоохоронними органами будь-якої медичної документації, є можливим виключно двома шляхами: за згодою власника такої документації або через тимчасовий доступ до документації. При цьому, наявність такої ухвали та отримання за наслідками її виконання медичної документації, є можливим виключно за наявності претензій з боку потерпілого.

Як зазначає представник, наразі від його клієнтів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є заяви про їх незгоду надавати будь-яку медичну документацію за фактом зазначеної ДТП, а також про відсутність у них будь-яких претензій до будь-яких осіб за наслідками вказаної ДТП.

А тому, не погоджуються з вказаним клопотанням про накладення арешту і просять відмовити в його задоволенні, посилаючись, крім іншого, і на розгляд справи за їх відсутності, не дивлячись на прохання представника розглядати клопотання в суді першої інстанції за його участі в режимі відеоконференції.

Крім того, представник вважає, що прокурором подано клопотання поза визначених КПК строків, що, на його думку, є підставою для повернення майна.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Власники майна та їх представник, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу за їх відсутності. Прокурор також не з`явився, був повідомлений належним чином, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду справи за його відсутністю, не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділу ВП №2 ХРУП№1 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000435 за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

05.08.2024 року прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 04.08.2024, а саме на автомобіль «Ford Explorer», р.н. НОМЕР_1 , посилаючись на наявність вказаного провадження №0000435 за ч. 1 ст. 286 КК України, в якому вказане майно має суттєве значення у кримінальному провадженні як речові докази, для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, просила накласти арешт.

Як зазначено прокурором, під час досудового розслідування встановлено, що 04.08.2024 приблизно об 14.45 під час руху по автодорозі «Київ Харків Довжанський» з боку м. Харкова в напрямку м. Київа в районі перехрестя вказаної дороги та вул. Єдності в с-ще Коротич в Харківському районі, Харківської області, стався виїзд за межі проїжджої частини праворуч автомобіля «Ford Explorer», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 .

В наслідок цього ДТП, згідно інформації з органів охорони здоров`я, пасажирам автомобіля «Ford Explorer» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було заподіяно тілесні ушкодження, а водію автомобіля ОСОБА_10 закритий перелом верхньої третини правого плеча.

05.08.2024 відомості про вказаний злочин внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим СВ відділення поліції 2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 .

Під час огляду місця події, проведеного слідчим 04.08.2024, вилучено автомобіль «Ford Explorer» р.н. НОМЕР_1 , який внаслідок ДТП отримав пошкодження та сліди, як відкритого, так і закритого характеру, тобто є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди, та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту, причин чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оскільки, відповідно до ст.98 КПК України зазначений транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні, прокурор просила накласти арешт на вказане в клопотанні майно.

Представник власника вилученого автомобіля ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_8 , подав суду першої інстанції заяву, в якій зазначив, що особи, які перебували у даному автомобілі під час ДТП не мають претензій до будь-кого та, крім того, не надавали згоди на надання їх медичної документації також будь-кому, в зв`язку з чим встановити факт наявності потерпілих, як підстава для здійснення кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України, не є можливим.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене під час огляду місця події, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, визнано речовим доказом у справі, воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, внаслідок чого, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя з`ясував під час розгляду клопотання, що підставою внесення відомостей до ЄРДР стала дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також водія ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження.

Постановою слідчого відділення поліції №2 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області майно, вилучене під час огляду 05.08.2024, визнано речовими доказами.

Дослідивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України і підлягає арешту.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді, оскільки рішення щодо задоволення клопотання ґрунтується на нормах чинного КПК України.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час огляду місця події транспортного засобу, оскільки вилучений автомобіль «Ford Explorer» р.н. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП отримав пошкодження і є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту, причин чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання представника власників майна на відсутність правових підстав для арешту майна і невідповідність майна критеріям ст. 98 КПК України не ґрунтуються на матеріалах справи. Вилучене майно, враховуючи обставини даного кримінального провадження, відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як майно, що було знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також, як об`єкт кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Вилучений, під час огляду місця події транспортний засіб підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки досудове розслідування ще не завершено, не проведені експертні дослідження, а слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Посилання апелянта на пропущений прокурором строк на звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, не ґрунтується на досліджених судом апеляційної інстанції доказах, оскільки, відповідно до супровідного листа на а.с.1 судового провадження, прокурор звернулася до суду вчасно, 05.08.2024 року, а отже, підстави вважати, що прокурор пропустила строк на звернення до суду з клопотанням, відсутні.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовий, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Після отримання висновків експертів сторони, в тому числі власники майна, не позбавлені процесуальних прав та можливостей звернутись з відповідним клопотанням про повернення майна або зміни способу виконання арешту майна.

Враховуючи вищенаведене, вказані доводи апелянта не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, не наведено.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 07.08.2024 року у кримінальному провадженні №0000435 від 05.08.2024 року за ч.1 ст.286 КК України про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, а саме на автомобіль «Ford-Explorer», р.н. НОМЕР_1 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника власника майна, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4