УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001040 від 25.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН РОЗСЛІДУВАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025від 21.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 361 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Одеською спеціалізованої прокуратури у сфері оборони.

Досудовим розслідування встановлено, що під час проведення досудового розслідування встановлено, що військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 у липні 2023 року в АІТС ЄДРВ «Оберіг» внесено дані 138 військовозобов`язаних про непридатність або відстрочку від військової служби, проте фактично останні не отримували жодних військово-облікових документів, дані відсутні в книзі з протоколами військово-лікарських комісій та у відомостях про видачу тимчасових посвідчень про непридатність.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 13.09.2024 було проведено обшук за місцем фактичного мешкання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

-мобільний телефон iPhone рожевого кольору, належний ОСОБА_3 , IMEI78148, із заблокованим доступом;

-витяг з Резерв + на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1 арк. та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 на 1 арк.

26.09.2024 на підставі постанвои слідчого вищевказане майн обуло вилучено речовими доказами в рамках даного кримінального проваження.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ ПОДАНОГО ПРОКУРОРОМ КЛОПОТАННЯ:

В своєму клопотанні прокурор зазначає, що зазначене майно є речовими доказами, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України - є матеріальними об`єктами, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому згідно ч. 3 ст. 170 КПК України підлягають арешту.

Зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речового доказу, запобігання можливості приховування, знищення доказів злочинної діяльності, проведення огляду, а також має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

З урахуванням викладених обставин, на переконання прокурора є всі наявні підстави щодо накладення арешту на зазначене майно.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ В СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ:

Прокурор в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду клопотання про арешт майна, між тим, до суду скерував заяву про розгляд такого клопотання за його відстуності, зазначивши, що його вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Представник власника майна заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що власник майна ОСОБА_3 є третьою особою у данному кримінальному провадженні, відношення до його обставин не має, а тому адвокат ОСОБА_6 вважав клопотання прокурора необгрунтованим. Також зазначив, що під час проведення обшуку був присутній представник Приморського РТЦК, який документи оглянув і будь яких зауважень до них у нього не було.

НОРМАТИВНО-ПРАВОВА ОСНОВА ПРИ ВИРІШЕННІ ЗАЯВЛЕНОГО КЛОПОТАННЯ:

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 1 ст. 16 КПК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Протоколу №1 (1952 рік) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 10 ст. 170 КПК України).

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;перелік і види майна, що належить арештувати;документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу (ч. 2 ст. 171 КПК України).

ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Як вбачається з клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025від 21.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 361 КК України.

В рамках означеного кримінального провадження 26.09.2024 було проведено обшукза місцем фактичного мешкання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone рожевого кольору, належний ОСОБА_3 , IMEI78148, із заблокованим доступом;витяг з Резерв + на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1 арк. та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 на 1 арк.

Так, прокурор у своєму клопотанні вказує, що зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речового доказу, запобігання можливості приховування, знищення доказів злочинної діяльності, проведення огляду, а також має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначає, що на теперішній час, з огляду на зміст поданого прокурором клопотання слід зазначити, що воно не містить ані будь-яких документів, якими б підтверджувалося доказове значення вилученого майна, ані власне відповідного обґрунтування, в зв`язку з чим сторона обвинувачення в цілому прийшла до переконання про їх доказове значення у кримінальному провадженні.

Фактично, наразі слідчий суддя лише може припустити, що клопотання прокурора зводиться до того, що таке клопотання подано з метою вивчення вилучених речей та отримання інформації, яка самостійно або в сукупності має доказове значення для даних злочинів.

При цьому, будь-яке логічне, обґрунтоване та аргументоване, а не попросту формальне, шляхом цитування відповідних законодавчих положень пояснення прокурора про мету, підстави та завдання арешту майна у такому клопотанні відсутні.

Слідчий суддя також звертає увагу, що в обгрунутвання клопотання прокурор обмежився долученням у якості додатків до такого клопотання лише: витягу з ЄРДР, копії ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2024, копії протоколу обшуку від 26.09.2024 та постанови про визнання предметів речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 26.09.2024

Так, значене майно було вилучено 26.09.2024, й, на думку слідчого судді, у сторони обвинувачення було вдосталь процесуального часу для дослідження такого майна, зокрема, як мінімум призначення відповідних експертних досліджень та/або залучення відповідних спеціалістів з тим, щоб дійсно підтвердити відповідність такого майна критеріям речових доказів.

По меншій мірі, сторона обвинувачення об`єктивно мала вдосталь процесуального часу для того, щоб у суворій відповідності до вимог кримінального процесуального закону України вказати, яке конкретно доказове значення мають вилучений мобільний телефон ОСОБА_3 та вилучені документи на його ім`я, з огляду на відповідні положення вимог ч. 1 ст. 98 КПК України.

Натомість з аналізу поданого клопотання вбачається, що окрім формального цитування відповідних положень КПК України, будь-якого конкретного доказового значення прокурором зазначено не було.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

В цьому розрізі, якби хоча б дійсно, сторона обвинувачення в судовому засіданні навела наразі якісь аргументовані, підтверджені відповідними доказами доводи відносно того, щоб хоч якось пояснити свою позицію з приводу доказового значення вилученого майна, можливо дійсно, була б доцільність розглядати можливість повернення такого клопотання, у випадку певної його невідповідності вимогам закону.

Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у поданому клопотанні прокурора про арешт майна та його заяві про розгляд такого клопотання без його участі не може свідчити про те, що стороною обвинувачення хоча б якісь додаткові процесуальні дії вживалися для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Таким чином, на переконання слідчого судді, у випадку, якщо таке клопотання буде повернуто прокурору, наведене не відповідатиме завданням та загальним засадам кримінального провадження, а також вимогам розумності та пропорційності, в розрізі інтересів зацікавлених осіб.

З наведених міркувань, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для прийняття процесуального рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, в зв`язку з чим, додатково слід звернути увагу на наступне.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до фабули, викладеної у витягу з ЄРДР від 25.06.2024: «Військовослужбовці одного з ІНФОРМАЦІЯ_3 у липні 2023 року в АІТС ЄДРВ «Оберіг» внесено дані 138 військовозобов`язаних про непридатність або відстрочку від військової служби, проте фактично останні не отримували жодних військово-облікових документів, дані відсутні в книзі з протоколами військово-лікарських комісій та у відомостях про видачу тимасових посвідчень про непридатність».

На теперішній час, саме у матеріалах клопотання про арешт майна відсутнє будь-яке документальне підтвердження причетності ОСОБА_3 (особи, у якої було виулчено майно) до означених обставин.

Більше того, навіть якби сторона обвинувачення долучила відповідні матеріали, якими б наведені обставини підтверджувалися, наведене не звільняло б сторону обвинувачення від обов`язку довести, яке доказове значення має вилучене майно.

З наведених ж міркувань відносно відсутності будь-яких доказів щодо можливої причетності ОСОБА_3 до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 332 КК України, слідчий суддя не може погодитися з доводами прокурора.

Між тим, слідчий суддя зауважує, що як вбачається з ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2024 (на підставі якої було надано дозвіл на проведення обшуку), стороною обвинувачення підтверджувалася наявність обгрунтованої підозри за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 332 КК України, зокрема рапортами старших о/у Другого оперативного відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві, проте станом на теперішній час прокурором в обгрнтування клопотання про арешт майна таких документів не надано.

Отже, підсумовуючи викладене у своїй сукупності, слідчий суддя вважає, що:

(1)стороною обвинувачення не доведено відповідність вилученого майна до категорії речових доказів, а відтак й наявності підстав та мети для арешту майна;

Крім того, слідчий суддя зауважує, що прокурор в даному випадку, користуючись наданими йому процесуальними правами, які відповідають загальній засаді кримінального провадження у вигляді диспозитивності, обмежився лише скеруванням до суду формальної заяви про розгляд клопотання за його відсутності.

(2) стороною обвинувачення не доведено, що з моменту фактичного вилучення майна та до моменту звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді та/або розгляду такого клопотання слідчим суддею, з таким майном проводилися будь-які процесуальні дії;

(3) стороною обвинувачення не доведено, з урахуванням наведених двох пунктів, в чому полягає необхідність в подальшому обмеженні прав зацікавлених осіб;

(4) стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_3 має будь-яке відношення до кримінальних правопорушень, які є предметом розслідуваного кримінального провадження.

Наведені обставини, на переконання слідчого судді, є підставою для відмови в задоволенні поданого прокурором клопотання.

Крім того слідчий суддя приймає до уваги, що на території України діє правовий режим воєнного стану, та вилучені документи необхідні особі для вільного пересування.

Також слідчий суддя звертає увагу, що у випадку необхідності їх подальшого дослідження, сторона обвинувачення не позбавлена права зробити копії вказаних документів.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001040 від 25.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 332 КК України відмовити.

Майно, яке було тимчасово вилучено 26.09.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон iPhoneрожевого кольору, належний ОСОБА_3 , IMEI78148, із заблокованим доступом, який поміщено у сейф-пакет №800356778; витяг з Резерв + на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1 арк. та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 на 1 арк., які поміщено до сейф-пакету № 800356779- на підставі п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, - повернути особі, у якої воно обуло вилучено.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1