ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

10 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року, якою застосовано до підозрюваного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком до 22 жовтня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до ухвали слідчого судді, до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0001332 від 06.08.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.07.2024 року приблизно о 23 години 00 хвилин ОСОБА_8 проходив біля домоволодіння АДРЕСА_1 . В цей час, у ОСОБА_8 , який достовірно знав, що у вказаному будинку мешкає військовослужбовець ЗСУ, який виїхав на бойове завдання, виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, в умовах воєнного стану, який введено на всій території України відповідно Указу Президента України та Верховного Головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_9 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 року № 2102-ХІ та який в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз відповідно до Указу Президента України та Верховного Головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_9 від 23.07.2024 року № 469/2024 строком на 90 діб, тобто до 09.11.2024 року.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 30.07.2024 року близько 23 години 00 хвилин, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправність і соціально-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, підійшов до будинку АДРЕСА_1 , та за допомогою фізичної сили, зірвав з вхідних дверей запірний пристрій у вигляді навісного замку, таким чином ОСОБА_8 отримав змогу проникнути до приміщення вищевказаного будинку, що є житлом, звідки викрав майно, яке належить ОСОБА_10 а саме:

- ноутбук «ASUS Vivobook Go 15 E1504FА - ВQ 755» вартістю 15822 гривень 28 копійок;

- бездротову машинку для стрижки волосся «VGR V-030» вартістю 264 гривні 55 копійок;

- електроплиту електричну одно конфоркову вартістю 347 гривні 23 копійки,

після чого, ОСОБА_8 вийшов з території вказаного домоволодіння та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 16 434 гривні 06 копійок.

22 серпня 2024 року складено та вручено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року, застосовано до підозрюваного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком до 22 жовтня 2024 року.

Мотивуючи вказане рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину, проте стороною обвинувачення не доведено не достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, а тому застосування щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

На вказану ухвалу слідчого судді прокурором ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Не оскаржуючи висновки слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, посилається на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та вважає, що слідчий суддя дійшов до хибного висновку про можливість обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю останньому.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В силу ст. 183 КПК України, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча би один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, перевіряючи законність і обґрунтованість клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухав думку учасників процесу, дослідив фактичні обставини та матеріали кримінального провадження.

Виходячи зі змісту ст. 177 ч. 2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, обґрунтовано підтверджується матеріалами справи.

Слідчим суддею першої інстанції враховано, що підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання до 8 років, раніше судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікарів не перебуває, офіційно не працевлаштований, на утриманні не має неповнолітніх дітей, а також осіб з інвалідністю, не одружений.

Що стосується ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки за вчинений ОСОБА_8 злочин передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, у зв`язку з чим останній з метою уникнення покарання за вчинений злочин не зволікаючи, може переховуватись від органів досудового слідства.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 раніше судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив умисний злочин, маючи не зняту та не погашену судимість.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 мешкає по сусідству із ними, знає їх адреси, та вказані особи надали показання, які підтверджують вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а тому підозрюваний, перебуваючи на волі, може здійснити спробу вплинути на зазначених осіб, з метою примушування їх до надання неправдивих свідчень чи висновків, їх залякування, тиску, тощо, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що вказані обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства, та перешкоджатимуть ефективному, повному, всебічному та неупередженому розслідуванню за участю підозрюваного, разом з цим прокурором не надано відомостей, які б свідчили про необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі, не надано жодних відомостей, що підозрюваний порушив застосований відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, переховується від органів досудового слідства або суду, тощо.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби; ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:

1.Ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (Рішення у справі «Шьегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 р., серія А, № 9, п.15);

2.Ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (Рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 р., серія А, № 7, п.14);

3.Вчинення ним подальших правопорушень (Рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 р., серія А, № 10 п.9);

4.Або спричинення ним порушень громадського порядку (Рішення у справі «Летельєр проти Франції» від 16 червня 1991 р., серія А, № 207, п.51).

Таким чином, ризики вказані прокурором про переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість підозрюваного, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, серія А, № 254-А, п.33.).

Колегія суддів зазначає, що крім вищезазначеного, статтею 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами), передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ як джерела права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку зазначені слідчим у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку ОСОБА_8 неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а саме у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, а тому зазначені в апеляційної скарги доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді - не обґрунтовані.

На думку колегії суддів, немає підстав вважати, що слідчим суддею допущені якісь порушення норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 176-178, 181, 183, 184, 194, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвалу є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: