1 УХВАЛАСправа № 635/2879/13-К 1-в/335/154/2024
13 листопада 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника органу пробації ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 4 за адресою: вулиця Перемоги, 107Б, м. Запоріжжя, подання заступника начальника філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арзамас Нижегородської області Російської Федерації, громадянина України, засудженого вироком Харківського районного суду Харківської області від 10 вересня 2014 року за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі зі штрафом 850 грн., який відповідно до ст. 72 КК України виконується самостійно, звільненого від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання,
14.10.2024 до суду надійшло подання начальника філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-ІХ) відносно ОСОБА_6 , засудженого 10.09.2014 вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі зі штрафом 850 грн., який відповідно до ст. 72 КК України виконується самостійно, звільненого від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.
В обґрунтування подання зазначено, що 31.10.2014 до Василівського районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області надійшла копія вказаного вироку.
09.03.2016 Василівським РУП ГУНП в Запорізькій області щодо ОСОБА_6 було заведено оперативно-розшукову справу № 51692206 у зв`язку із відсутністю за місцем проживання і роботи. На даний час його місцезнаходження не встановлене, статусу внутрішньо переміщеної особи він не має.
09.08.2024 набув чинності Закон № 3886-ІX, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).
Згідно з цим Законом, за ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на вищезазначене, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
На момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, розмір вартості викраденого майна, з якого, згідно із зазначеним вище Законом настає кримінальна відповідальність, становив 1 210 грн.
З вироку суду випливає, що розмір вартості викраденого ОСОБА_6 майна складає 270 грн., що у свою чергу виключає кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України та вказані дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ст. 51 КУпАП.
За таких обставин, враховуючи, що згідно з вироком сума викраденого ОСОБА_6 майна становить 270 грн., тобто не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на час вчинення злочину, представник органу пробації просила привести судове рішення стосовно ОСОБА_6 у відповідність до вимог закону.
Представник органу пробації ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала вказане подання та просила його задовольнити шляхом звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подання органу пробації підтримав та просив його задовольнити.
Засуджений ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду подання повідомлявся судом належним чином в порядку, визначеному ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, оскільки його місце проживання знаходиться на тимчасово окупованій території.
Враховуючи положення ч. 5 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України суд, з урахуванням думки інших учасників справи, вважав можливим розглянути подання за відсутності засудженого.
Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши доводи подання та матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Начальник філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 звернулась до суду із поданням про приведення судового рішення у відповідність до вимог Закону № 3886-ІХ відносно ОСОБА_6 , засудженого 10.09.2014 вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі зі штрафом 850 грн., який відповідно до ст. 72 КК України виконується самостійно, звільненого від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.
При цьому, у поданні взагалі не зазначено, у який саме спосіб необхідно привести у відповідність до діючого законодавства вирок та в чому саме полягає невідповідність вироку законодавчим вимогам.
Положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до нового закону, а норми, на які посилається представник органу пробації, передбачають можливість вирішення питання про звільнення засудженого від покарання та його відбування.
Згідно з ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу (у даному випадку місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок), має право вирішувати питання в тому числі про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 74 КК України.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
09.08.2024 набув чинності Закон № 3886-ІX, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).
Згідно із цим Законом, ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Судом встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 10.09.2014 ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі зі штрафом 850 грн., який відповідно до ст. 72 КК України виконується самостійно, та звільнено від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки. При цьому, жодних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України вказаним вироком на ОСОБА_6 не покладено.
Вказаний вирок набрав законної сили 11.10.2014.
З матеріалів провадження встановлено, що іспитовий строк ОСОБА_6 обчислюється з 10.09.2014, тобто з моменту проголошення вироку суду, та цей строк закінчився 10.09.2016, тобто до набрання чинності Законом № 3886-ІX.
При цьому, зі змісту подання випливає, що з 09.03.2016 засудженого оголошено в розшук.
Відповідно до статті 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
При цьому, згідно з ч. 3 цієї статті особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, кримінальна протиправність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.
Так, з системного аналізу кримінального закону, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.
Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості.
З матеріалів, долучених до подання, зокрема вимоги УІАП ГУНП в Запорізькій області від 01.07.2024, випливає, що інформація про вчинення ОСОБА_6 іншого злочину в період іспитового строку відсутня.
Вказані обставини свідчать, що на момент звернення до суду і судового розгляду подання органу пробації засуджений повністю відбув покарання та з 10.09.2016 вважається таким, що не має судимості в силу п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України.
При цьому, у даному випадку не має значення для вирішення даного питання факт перебування засудженого в розшуку, оскільки матеріали подання не містять інформації про направлення до суду подання про скасування звільнення з іспитовим строком щодо ОСОБА_6 та винесення судом відповідної ухвали з цього питання, яка би встановлювала обставини невиконання вироку засудженим протягом іспитового строку.
Також слід звернути увагу і на ту обставину, що матеріали, долучені до подання, не містять інформації про вжиття заходів щодо встановлення місцезнаходження засудженого, зокрема, запитів до органів РАЦС, Державної прикордонної служби України тощо. З долученої до подання відповіді Державної прикордонної служби України не видно, що органом пробації запитувалась інформація стосовно ОСОБА_6 . Отже, орган пробації щодо ОСОБА_6 з`ясував лише питання щодо відсутності у нього статусу внутрішньо переміщеної особи та надав листи органу Національної поліції України про здійснення розшукових заходів, з яких не вбачається, які саме розшукові заходи проведені та не вказані їх результати.
Окрім того, суд звертає увагу і на те, що вироком від 10.09.2014 покарання ОСОБА_6 призначено з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України шляхом приєднання покарання, призначеного вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02.09.2014 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу розміром 850 грн. Водночас, зазначаючи про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком від 10.09.2014, орган пробації не вказує обставин, встановлених вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02.09.2014, зокрема вартості викраденого майна. Також органом пробації не з`ясовано, чи виконаний взагалі засудженим вирок від 10.09.2014 в частині сплати штрафу. При цьому, суд звертає увагу органу пробації на те, що чинним законодавством не передбачено можливості часткового звільнення від відбування покарання, зокрема, у випадку, коли покарання призначено за сукупністю злочинів.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання органу пробації про приведення судового рішення у відповідність до вимог Закону № 3886-ІX.
Керуючись ст. ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
Подання заступника начальника філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону у відношенні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 13 листопада 2024 року.

Повний текст ухвали оголошений 15 листопада 2024 року о 14:15 год.

Суддя ОСОБА_1