Справа № 508/916/24
Провадження № 1-кп/508/58/24
У Х В А Л А

Іменем України

"29" жовтня 2024 р.

Миколаївський районний суд

Одеської області

У складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Секретаря судових засідань ОСОБА_4 .

За участю прокурора ОСОБА_5

Обвинуваченого ОСОБА_6 .

Законного представника обвинуваченого ОСОБА_7

Захисника ОСОБА_8 .

Потерпілої ОСОБА_9

Законного представника малолітньої

потерпілої ОСОБА_10

Захисника малолітньої петерпілої ОСОБА_11 .

Потерпілої ОСОБА_10

Представника служби у справах дітей ОСОБА_12 .

Інспектора з ювенальної привенції

Березівського РВП ОСОБА_13

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в селищі Миколаївка обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000476 від 31.07.2024 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Андрієво-Іванівка Миколаївського району Одеської області, громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого: ч. 2 ст.152; ч. 4 ст. 152; ч. 4 ст. 186; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 146; ч. 2 ст. 156 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Миколаївського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень предбачених: ч. 2 ст.152; ч. 4 ст. 152 ; ч. 4 ст. 186; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 146; ч. 2 ст. 156 КК України.

29.10.2024 року прокурором ОСОБА_5 до суду подано клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду в закритому судовому. Зазначив, що кримінальне провадження підсудне Миколаївському районному суду Одеської області, підстав для закриття та повернення обвинувального акту немає. Також просив задовольнити його клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 .

Представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримала думку прокурора.

Потерпіла ОСОБА_10 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_9 , в судовому засіданні, проти призначення судового розгляду не заперечувала. Щодо клопотання прокурора послалася на розсуд суду.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 , його законний представник ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , в судовому засіданні просили суд повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з недотриманням вимог ст. 484 КПК України в частині повідомленням про підозру неповнолітньому обвинуваченому неуповноваженою особою. Також заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Просили суд застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Крім того, захисник обвинуваченого зазначив про необхідність, у разі відмови в задоволенні його клопотання, вирішити питання щодо складання досудової доповіді.

Представник служби у справах дітей та інспектор ювенальної привенції в судовому засіданні при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, повернення обвинувального акту прокурору або призначення обвинувального акту поклалися на розсуд суду.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, законного представника обвинуваченого, захисника, представника малолітньої потерпілої, законного представника малолітньої потерпілої, потерпілої, представника служби у справах дітей, інспектора з ювенальної привенції, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.3 ст. 314 КПК України,у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Обвинувальний акт підсудний Миколаївському районному суду Одеської області.

Підстав для закриття або зупинення кримінального провадження немає.

КПК України визначено виключений перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а саме невідповідність обвинувального акту вимогам закону - ст.291 КПК України. Інші недоліки, допущені органом досудового розслідування та прокурором під час досудового розслідування, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Оскільки обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, суд не вбачає підстав для його повернення прокурору, у звязку з чим у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 вважає за необхідне відмовити.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, судом встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів реєстру досудового розслідування та клопотання прокурора, 31.07.2024 о 17:00 годині ОСОБА_6 затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

02.08.2024 ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в межах строку досудового розслідування по 30.09.2024 включно.

30.09.2024 ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.152; ч. 4 ст. 152; ч. 4 ст. 186; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 146; ч. 2 ст. 156 КК України та ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.10.2024 року включно.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що матеріали кримінального провадження дають підстави вважати, щ пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів є обґрунтованим, а обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час судового розгляду, що не виключає можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Крім того, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 - сексуальне насильство щодо малолітньої особи 12-річної ОСОБА_14 , має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому обґрунтована неможливість обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України на теперішній час актуальність, доцільність і обґрунтованість ризиків не зменшилась, що унеможливлюють застосування більш м`якого виду запобіжного заходу.

З метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженню, проведення судового розгляду у розумні строки, необхідно продовжити строк застосування запобіжного заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою, незастосування якого дасть обвинуваченому можливість:

- переховуватися від суду;

- незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79).

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За пунктами 2, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Частиною 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризик переховування від суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю можливого покарання.

Так, ОСОБА_6 , усвідомлюючи можливу міру і строк покарання за скоєне та те, що за інкриміновані йому особливо тяжкі злочини законом передбачене безальтернативне покарання у виді реального позбавлення волі на строк від десяти до пятнадцяти років, це може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчиненні злочини, тому він може безперешкодно залишити місце свого проживання.

Крім того, відразу після вчинення злочинів, ОСОБА_6 залишив своє місце проживання та почав переховуватись та був затриманий у м.Одеса.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Окрім того, приймаючи до уваги суспільно-небезпечний характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а саме те, що злочини відносяться до категорії кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, один з яких вчинений відносно малолітньої особи, ризик можливого переховування підозрюваного від суду, що може бути достатньою причиною разом з іншими обставинами для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський суд зазначив суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Зазначене безперечно може вказувати на наявність обґрунтованого побоювання у суду про небезпеку переховування обвинуваченого від суду.

Ризик незаконно впливати на свідків та потерпілого продовжує існувати, оскільки матеріали клопотання та кримінального провадження містять протоколи допиту свідків та потерпілих. Станом на теперішній у судовому засіданні не допитувались свідки та потерпілі, відповідно до чого є достатні підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на них як безпосередньо так і опосередковано, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів.

ОСОБА_6 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні зі свідками, може здійснювати на них вплив з метою спонукання їх до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності.

Так, запобіжний захід тримання під вартою, буде дієвим з урахуванням характеру, способу, тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується неповнолітній ОСОБА_6 , враховуючи вищевказані доводи, що свідчать про наявність обґрунтованих ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, виключає застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та обґрунтовує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

При вирішенні питання, щодо обрання запобіжного заходу також враховано, що у практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою тяжкого злочину на початковому етапі розслідування виправдовує тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Крім того, в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п. 35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 «Летельє проти Франції»). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини рішення «Шалімов проти України» від 04.04.2010, заява №20808/02, п.50, ECHR 2010, «тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи» (справа «Лабіта проти Італії», заява №26772/95, п.153, ECHR 2000IV, справа «Харченко проти України»).

Також, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати особу у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином, підстави продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою є цілком обґрунтованими.

Неможливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів обумовлена, тим що жоден інший запобіжний захід не забезпечить попередження вказаним ризикам, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення.

Отже, ризики є реальними та їх запобіганню необхідний достатній рівень належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Запобігти цим ризикам може лише найсуворіший запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, заявлені ризики залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, тому слід продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час проведення судового розгляду для запобігання ризикам при здійсненні процесуальних дій.

Беручи до уваги наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.152; ч. 4 ст. 152; ч. 4 ст. 186; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 146; ч. 2 ст. 156 КК України, тяжкість вказаних кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити зазначенні у клопотанні дії, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає, що клопотання прокурора є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Згідно з ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Частиною другою ст. 314-1 КПК України передбачено, що досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 177, 194, 314, 314-1, 315, 369-372, 376, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого: ч. 2 ст.152; ч. 4 ст. 152; ч. 4 ст. 186; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 146; ч. 2 ст. 156 КК України, призначити до судового розгляду на 05 листопада 2024 року на 11 годину 30 хвилин у закритому судовому засіданні колегіально судом у складі трьох суддів в залі судових засідань Миколаївського районного суду Одеської області, ( селище Миколаївка, вул. Центральна, 3 ).

Викликати в судове засідання учасників судового провадження.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27.12.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Доручити Березівському районному сектору № 3 філії ДУ "Центр пробації" в Одеській області скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Андрієво-Іванівка Миколаївського району Одеської області, громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Роз`яснити обвинуваченому, що йому надається можливість брати участь у підготовці досудової доповіді. Участь особи у підготовці досудової доповіді полягає у наданні персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді.

Встановити строк надання досудової доповіді до Миколаївського районного суду Одеської області - до 29 листопада 2024 року.

Зобов`язати представників персоналу органу пробації невідкладно повідомляти суд про наявність або виникнення об`єктивних обставин, що унеможливлюють підготовку або своєчасне подання досудової доповіді.

Копію ухвали надіслати до Березівського районного сектору № 3 філії ДУ "Центр пробації" в Одеській області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3