ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/3027/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2024 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши клопотання ДП ВАТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКІ КОВБАСИ» про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання ДП ВАТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКІ КОВБАСИ» у кримінальному провадженні № 0004286 від 18.10.2024 року про арешт майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про повернення клопотання, виходячи з наступного.

Так, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (абз. 1 ч. 6 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов (ч. 1 ст. 61 КПК України).

Положенням ч. 2 ст. 61 КПК України передбачено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Отже, ДП ВАТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКІ КОВБАСИ» може звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна лише з метою забезпечення цивільного позову, маючи при цьому процесуальний статус цивільного позивача.

Проте, з доданих до клопотання матеріалів не вбачається, що ДП ВАТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКІ КОВБАСИ» має процесуальний статус цивільного позивача в рамках кримінального провадження № 0004286, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування від 18 жовтня 2024 року за ознаками злочинів передбачених за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме відсутнє процесуальне рішення слідчого щодо визнання за ДП ВАТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКІ КОВБАСИ» такого статусу.

Крім того, в поданому клопотанні зазначено, що ДП ВАТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКІ КОВБАСИ» є потерпілою особою у кримінальному провадженні № 0004286.

Однак даних, що в межах кримінального провадження № 0004286 ДП ВАТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКІ КОВБАСИ» визнано потерпілою особою, слідчому судді не надано.

Отже, заявником не доведено право на звернення до слідчого судді, відповідно до ч. 2 ст. 61, ч. 1 ст. 171 КПК України із клопотанням про арешт майна як цивільного позивача.

Більш того, в ч. 3 ст. 171 КПК України міститься вичерпний перелік осіб щодо майна яких може бути накладено арешт за клопотанням цивільного позивача для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а саме, клопотання цивільного позивача, за змістом ч. 3 ст. 171 КПК України, може містити вимоги про арешт майна: 1) підозрюваного, 2) обвинуваченого, 3) юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, 4) третіх осіб.

Однак даних, що вказане кримінальне провадження здійснюється відносно вказаних в клопотанні заявника осіб, слідчому судді не надано.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

П.10 ч.1 ст. 3 КПК України визначено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За приписами п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, клопотання про арешт майна підлягає поверненню заявнику без надання часу для усунення недоліків, оскільки останній в силу положення ч. 1 ст. 171 КПК України позбавлений права звернутися з вказаним клопотанням до слідчого судді за встановлених слідчим суддею обставин.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що повернення такого клопотання не позбавляє особу права, в порядку передбаченому КПК України, усунути зазначені недоліки, які потягли за собою повернення клопотання та повторно звернутись до слідчого судді із порушеним питанням відповідно до положень КПК України.

В свою чергу в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, Европейського суду з прав людини 2002 - ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні здійснюється судами.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України "(Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74 - 75, рішення від 07 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально - правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 26, 61, 170-172 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання ДП ВАТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКІ КОВБАСИ» про арешт майна - повернути заявнику.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: