В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,потерпілої ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця смт.Приазовське Приазовського району Запорізької області,громадянина України,з середньою освітою,мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

встановив:

18.06.2024 року в проміжок часу з 18.00 по 19.00 год. ОСОБА_5 ,у період дії воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, продовженого Указами Президента України , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів ,знаходячись на території Передатного кар`єру в м.Запоріжжі,будучи впевненим,що за його діями ніхто не спостерігає,шляхом вільного доступу з рюкзаку,який знаходився на землі,таємно скоїв крадіжку мобільного телефону Iphone 12 на 128 Гб imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 в корпусі блакитного кольору вартістю 13752 гр.67 коп.,який на праві власності належить ОСОБА_4 .

Після чого ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення майна,поклав викрадений мобільний телефон до кишені шортів,в які був одягнений,та з викраденим майном залишив місце події,чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду у розмірі 13752 гр.67 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.

Пояснив,що 18.06.2024 р. він приїхав відпочити біля Передатного кар`єру в Шевченківському районі м.Запоріжжя,де познайомився з хлопцями та у їх кампанії проводив час. Коли нові знайомі пішли купатись,він залишився біля речей один,був впевнений,що його дії непомітні для оточуючих, шляхом вільного доступу з рюкзаку,який знаходився на землі,рукою витягнув мобільний телефон Iphone 12 в корпусі блакитного кольору,поклав його у кишеню шортів,в які був одягнений,та з викраденим майном пішов з місця події. Крадений телефон залишив на зберігання приятелю ,планував або продати його,або залишити у своєму користуванні,але при цьому почувався некомфортно,жалкував про скоєне,тому коли його викликали у поліцію з приводу цієї крадіжки,одразу зізнався у її вчиненні та повернув телефон власнику. У скоєному розкаявся,фактичних обставин справи та доказів,що їх підтверджують,не оспорював.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала,що вона не є очевидцем крадіжки, мобільний телефон Iphone 12 був нею придбаний для сина,у якого його викрали за вказаних вище обставин. Під час досудового розслідування обвинувачений телефон повернув без пошкоджень,претензій матеріального характеру вона як власник телефону до ОСОБА_5 не має.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються. При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує його дії по ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка),вчинене повторно,вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 має постійне місце проживання, неофіційно працює,раніше не судимий,на обліках із шкідливими залежностями не перебуває.

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину,повернув викрадене майно потерпілій особі,яка не заявила до нього матеріальних претензій.

Потерпіла особа висловилась про можливість призначення обвинуваченому не суворого покарання з огляду на його щире каяття.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції статті 185 ч.4 КК України та застосувати до нього ст.75,76 КК України,оскільки обвинувачений не становить небезпеки для суспільства,дає критичну оцінку своїм діям, що вказує на свідоме бажання стати на шлях виправлення,тому забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Речовими доказами по даному провадженню,виходячи із змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування,до справи долучені викрадені у потерпілої матеріальні цінності, які відповідно до ст.100 КПК України необхідно залишити власнику.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати на проведення товарознавчої експертизи у розмірі 757 гр.28 коп. суд відповідно до ст.118,124 КПК України при ухваленні обвинувального вироку стягує з обвинуваченого в дохід держави .

До обвинуваченого запобіжний захід обирався у виді особистого зобов`язання,клопотань про його зміну до набрання вироком законної сили до суду не надходило.

Керуючись ст.ст.368,374,392,615 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину,передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання або роботи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ,обраний до обвинуваченого у виді особистого зобов`язання,залишити без змін.

Речові докази:

- мобільний телефон Iphone 12 на 128 Гб imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 в корпусі блакитного кольору,переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 - залишити їй як власнику.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 757(сімсот п`ятдесят сім)гривень 28 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення,обвинувачем,який тримається під вартою,у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1