УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Одеси, студента ПНПУ ім. К.Д. Ушинського, не одруженого, без дітей, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Суть клопотання

Прокурор звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 ..

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000497 від 08.04.2024 року, відкритого за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

18.06.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 21.06.2024 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.08.2024 року.

1.1. Клопотання слідчого

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.04.2024, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, маючи умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , біля ресторану «Артшат», вступивши у попередню змову з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зустрілись із потерпілим ОСОБА_7 та почали здійснювати на останнього психологічний тиск, погрожуючи фізичною розправою та застосовуючи фізичну силу, що спричинила потерпілому ОСОБА_7 фізичний біль, висунули потерпілому протиправну вимогу на передачу грошових коштів у сумі 1000 доларів США та заволоділи валізою потерпілого в якому містились його робочі інструментами, з метою забезпечення повернення ОСОБА_7 неіснуючого боргу в розмірі 1000 доларів США.

Того ж дня, 17.04.2024, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 , використовуючи транспортний засіб марки «BMW» моделі «X6» д.н.з. НОМЕР_1 разом із ОСОБА_7 направились за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_3 . Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 повторно висунули потерпілому ОСОБА_7 протиправну вимогу про передачу грошових коштів у сумі 1000 доларів США з метою погашення неіснуючого боргу, надавши останньому один день на виконання злочинних вимог, після чого ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 покинули вказане адресу у невідомому напрямку.

В подальшому, 18.04.2024 близько 20:00, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 прибули за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає потерпілий ОСОБА_7 та повторно висунули вимогу про необхідність передачі їм неіснуючого боргу в сумі 1000 доларів США однак, потерпілий відмовився повертати неіснуючий борг, на що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 почали залякувати потерпілого та висувати погрози у разі ненадання останнім грошових коштів у найкоротший строк, після чого покинули адресу мешкання потерпілого.

В подальшому, 27.04.2024, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 прибули за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає потерпілий ОСОБА_7 та застосовуючи фізичну силу, що спричинила потерпілому фізичний біль, повторно висунули потерпілому ОСОБА_7 протиправну вимогу на передачу грошових коштів та наголосили, що сума боргу зросла та вже становить 2000 доларів США , після чого покинули адресу мешкання потерпілого.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 біля готелю «Вояж», ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_9 , зустрілись із потерпілим ОСОБА_7 , де, під час зустрічі, здійснюючи на потерпілого психологічний тиск, погрожуючи фізичною розправою, повторно висунули протиправну вимогу про передачу останнім грошових коштів у сумі 1000 доларів США за виплату неіснуючого боргу. Усвідомлюючи дійсність реалізації висунутих ОСОБА_4 та ОСОБА_9 о. погроз у разі невиконання пред`явленої вимоги, потерпілий передав останнім грошові кошти в розмірі 200 доларів США, після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 розпорядились отриманими грошовими коштами на власний розсуд.

В подальшому, 18.06.2024 о 18:05, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 прибув за адресою: АДРЕСА_5 , де, зустрівшись із потерпілим ОСОБА_7 , почав здійснювати на потерпілого психологічний тиск, погрожуючи фізичною розправою та висунув потерпілому протиправну вимогу на повернення неіснуючого боргу в розмірі 800 доларів США. Усвідомлюючи дійсність реалізації висунутих ОСОБА_4 погроз у разі невиконання пред`явленої вимоги, потерпілий передав останньому грошові кошти в розмірі 300 доларів США. Отримавши від потерпілого ОСОБА_7 грошові кошти, ОСОБА_4 наголосив, що залишок боргу ОСОБА_7 складає 500 доларів США та після повної сплати боргу потерпілого залишать в спокій та повернуть робочу валізу з інструментами. Разом із отриманими грошовими коштами, ОСОБА_4 направився до транспортного засобу марки «FORD» моделі «FUSION», державний номер НОМЕР_2 , в кузові сірого кольору.

ІІ. Позиція учасників судового засідання

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання заперечували, зважаючи на його часткову необґрунтованість, а також просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, та визначити розмір застави помірний для підозрюваного. Крім того, зазначив, що за час перебування під вартою, підозрюваний не порушував умови перебування під вартою та виконував покладені на нього обов`язки. Звернув увагу, що підозрюваний доглядає за тяжко хворою матір`ю.

ІІІ. Оцінка слідчого судді

3.1.Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

3.2. Норми кримінального процесуального закону, якими керувалася слідчий суддя

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

3.3. Оцінка обґрунтованості підозри

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 07.05.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 07.05.2024; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 30.05.2024; протоколом огляду заявника і вручення грошових коштів від 12.06.2024; протоколом ідентифікації (помітки) грошових коштів від 12.06.2024; протоколом огляду предметів (грошових коштів) від 14.06.2024; протоколом огляду предмету (відеозаписи) від 15.06.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 19.06.2024; протоколом огляду предметів (грошових коштів) від 20.06.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.06.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 14.06.2024; протоколом огляду заявника і вручення грошових коштів від 18.06.2024; протоколом ідентифікації (помітки) грошових коштів від 18.06.2024; протоколом затримання особи у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру, підтверджують їх, та у своїй сукупності дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри, належить прийняти до уваги п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно до якого наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення.

А також рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального провадження, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. Ті докази, які б під час судового розгляду могли б бути приводом для розумного сумніву, під час оцінки обґрунтованості підозри не переконують слідчого суддю в іншому.

3.4. Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор послався на існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, ховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні.

3.5. Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належить до особливо тяжких злочинів.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

При цьому слідчий суддя враховує корисливий та насильницький характер інкримінованого кримінального правопорушення.

Також вказаний ризик збільшений тим, що підозрюваний неодружений, не має дітей, не має власних офіційних джерел доходів.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_4 який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

3.6. Щодо ризику незаконного впливу на свідків та підозрюваних у кримінальному провадженні

Слідчий суддя вважає ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні обґрунтованим, оскільки їх показання є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування. Враховуючи, що свідки можуть бути відомі ОСОБА_4 існує можливість незаконного впливу на них з боку підозрюваної. Встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Покази потерпілого в цій категорії кримінальних проваджень є надважлими так як є основою предмету доказування, при цьому відповідно до змісту підозри на потерпілого були спроби насильницького впливу з боку підозрюваних.

3.7. Щодо можливого застосування іншого запобіжного заходу

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному необхідно врахувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному необхідно врахувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Слідчий суддя враховує наявність певних соціальних зв`язків у підозрюваного та його спортивні досягнення, водночас вони з врахуванням інкримінованих дій суттєво не знижують встановлених процесуальних ризиків.

3.8. Щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження продовження запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Також ч. 2 ст. 183 КПК України визначає виключний перелік осіб, до яких може бути застосований цей запобіжний захід. ОСОБА_4 належить до цього переліку як особа, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 цієї статті).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання. Втім, на переконання слідчого судді, жоден з цих запобіжних заходів не здатний запобігти встановленим ризикам.

Окрім обґрунтованості підозри та встановлених ризиків, слідчий суддя враховує також інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я підозрюваного, майновий стан, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються ці обставини.

Оцінивши наведені обставини у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні слідчого, а застосування підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого щодо необхідності продовження до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який відповідає верхній межі, визначеній ч. 1 ст. 197 КПК України для цього запобіжного заходу. Необхідність визначення саме такого строку обумовлена тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене, а підстави вважати, що наведені ризики можуть зникнути чи зменшитися раніше цього строку, відсутні. Водночас, строк дії запобіжного заходу не може перевищувати строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

3.9. Щодо неможливості завершити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали

Прокурор послався на неможливість закінчення досудового розслідування до завершення строку дії попередньої ухвали. Зокрема, наголосив на необхідності:

-призначити почеркознавчу експертизу за експертною спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів» та отримати висновок експерта;

-призначити судову експертизу за експертною спеціальністю 7.2 «Дослідження диктора за фізичними параметрами усного мовлення, акустичних сигналів та середовищ» та отримати відповідний висновок експерта;

-провести тимчасовий доступ до інформації, що перебуває у володінні операторів мобільного зв`язку;

-встановити інших осіб та перевірити їх на причетність до вчинення вказаного злочину;

-виконати вимоги ст.ст. 283, 290 КПК України;

-скласти обвинувальний акт та реєстр;

-вручити обвинувальний акт та реєстр кримінального провадження підозрюваним ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та виконати інші слідчі дії, необхідність у виконанні яких виникне в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

На переконання слідчого судді, зазначені процесуальні дії безпосередньо стосуються обставин кримінального правопорушення та спрямовані на їх повне та всебічне з`ясування. Їх обсяг є суттєвим та сторона обвинувачення об`єктивно потребуватиме значного часу для їх проведення.

3.10. Висновки слідчого судді

Слідчий суддя, враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання слідчого судді запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може негативно вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаному ризику застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, згідно ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

3.11. Щодо визначення розміру застави

Слідчий суддя при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Слідчий суддя при вирішенні питання щодо можливості застосування застави враховує ступінь встановлених процесуальних ризиків, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, а також його процесуальну поведінку під час розгляду вищезазначеного клопотання про застосування запобіжного заходу.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч.4 ст.182 КПК України).

Відповідно до п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч.5 ст.182 КПК України).

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» (п. 78, 820) ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати стримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Отже розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

При цьому з врахуванням тривалості знаходження підозрюваного під вартою, міцності соціальних зв`язків підозрюваного, його спортивних досягнень, певного зменшення процесуальних ризиків, слідчий суддя доходить до висновку про можливість застосування застави у цьому кримінальному провадженні.

Слідчий суддя при визначенні розміру застави враховує обставини вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_4 кримінального правопорушення, матеріальний стан підозрюваного ОСОБА_4 , його роль у вчиненні інкримінованого йому злочину та вважає за доцільне визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 гривень.

На переконання слідчого судді вказаний розмір застави зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 та не є непомірним для нього.

3.12. Висновки слідчого судді

За таких обставин клопотання слідчого слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 184, 193, 194 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити частково.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою до 17 вересня 2024 року включно.

Визначити розмір застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок ), за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеської області, ОСОБА_4 слід негайно звільнити з - під варти.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м.Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з-під варти негайно та покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки строком до 17 вересня 2024 року включно, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

-не відлучатися із міста Одеса без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у вказаному кримінальному провадженні, що визначені слідчим або прокурором;

-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1