ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1340/24 Справа № 226/1139/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Димитрівського міського суду Донецької області від 25 червня 2024 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Київ, громадяниу України, раніше не судимому, не одруженому, маючому на утриманні малолітню дитину з інвалідністю, військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у званні капітан, командиру взводу розвідки військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 01 серпня 2024 року включно;

ВСТАНОВИЛА:

старшим слідчим слідчого відділення Відділення поліції №2 Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором, подано до Димитрівського міського суду Донецької області клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

01.05.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вичиненому групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Димитрівського міського суду Донецької області від 25 червня 2024 року клопотання старшого слідчого Відділення поліції № 2 Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області ОСОБА_9 задоволено; продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , у межах строку досудового розслідування, а саме до 1 серпня 2024 року включно; відмовлено у задоволенні клопотання захисникам ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та підозрюваному ОСОБА_8 у застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави.

На зазначене рішення захисником адвокатом ОСОБА_7 , діючим в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі останній просить скасувати вищевказану ухвалу слідчого судді, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

Наголошує, що матеріалах кримінального провадження зазначено три різні органи прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво, разом з цим, відповідно до наказу Генерального прокурора, у складі органів прокуратури діють спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону, до сфери діяльності якої входить Донецька область, при цьому інших органів прокуратури, як мають право здійснювати процесуальне керівництво у дані справі не існує.

Зазначає, що слідчий суддя поверхнево та формально поставився до розгляду клопотання, оскільки у оскаржуваній ухвалі зазначив ті доводи сторони захисту, які не були заявлені.

Зазначає, що заявлені ризики не підтверджені, оскільки ОСОБА_8 не мав та не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а у разі якщо орган досудового розслідування дійсно вважав би реальним ризик впливу на свідків, мав би вжити заходів із забезпечення безпеки цим особам.

Вказує, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , який з початку повномасштабного вторгнення захищає територіальну цілісність України, має звання капітан, виховує малолітню дитину, яка хворіє на онкологічне захворювання та має статус інваліда. Вказані обставини свідчать про міцні соціальні зв`язки та спростовують доводи про наявність ризику переховуватись.

Зауважує, що ані слідчий, ані прокурор не мають права робити висновки про те, що ОСОБА_8 може перейти на тимчасово окуповану територію, оскільки останній має стаж військової та правоохоронної служби 13 років.

Звертає увагу, що слідчим суддею не зазначено причини неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді застави, вважає, що визначення застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб в достаній мірі забезпечать виконання обов`язків та гарантують відстуність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 на заставу, прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того,стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкцією інкримінованого кримінального правопорушення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, тобто ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який за законом є тяжким злочином.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим докази доводять обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і таке стверджується доказами, що долучені до клопотання слідчого, зокрема, протоколом огляду у секційному залі Покровського відділення СМЕ трупу ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_12 , протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участі ОСОБА_13 , протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_14 , протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_16 , протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , протоколом допиту свідка ОСОБА_18 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_18 , протоколом допиту свідка ОСОБА_19 , протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_20 , протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 .

На переконання суду апеляційної інстанції зазначені докази в сукупності та з точки зору стороннього спостерігача дають підстави вважати можливим вчинення підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки слідчого судді про те, що у цьому кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 10 років, має навички, які можуть сприяти переховуванню від органів досудового розслідування та суду та впливати на інших учасників кримінального провадження.

При цьому слідчим суддею визнаний недоведеним ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і лише обраний слідчим суддею запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, дані про особу ОСОБА_8 не зменшують або не усувають наявність ризиків в цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про доведеність слідчим та прокурором недостатності застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування.

Доводи сторони захисту щодо трьох різних органів прокуратури не є предметом даного судового розгляду, оцінка зазначеним обставинам може бути надана під час судового розгляду кримінального провадження по суті, при цьому, вказані обставини не є підставою скасування чи зміни запобіжного заходу.

Посилання захисника адвоката ОСОБА_7 про те, що підозрюваний не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків не заслуговують на увагу через їх необґрунтованість, колегія суддів вважає заявлені ризики вкрай вірогідними.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_7 щодо міцних соціальних зв`язків носять необґрунтований характер, оскільки квінтесенцією діяння, в якому підозрюється ОСОБА_8 , є посягання на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я людини, а тому перебування на військовій службі та наявність дитина, хворіючої на онкологічне захворювання, жодним чином не спростовує ризик переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Посилання захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на те, що слідчий суддя не зазначив причини неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді застави обґрунтовуються фактом обґрунтування необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, в силу ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини. Враховуючи той факт, що ОСОБА_8 підозрюється у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, слідчий суддя скористався правом, наданим законодавцем в частині не визначення розміру застави.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та ухвалу слідчого судді про його задоволення законним та обґрунтованим, і не знаходить достатніх та належних підстав для задоволення апеляційної скарги останнього.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ,залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Димитрівського міського суду Донецької області від 25 червня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді