Справа № 344/3083/18
Провадження № 1-кп/344/64/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківськ матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Бурштин Галицького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, працюючого заступником начальника Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинуваченому ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою у великих розмірах.

Зокрема, згідно даних обвинувального акта, кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин. Так, обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ордеру на житлове приміщення №000358 від 07.12.2007 року, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №537 від 22.11.2007 року, надано право зайняття житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка обліковувалась на балансі філії ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за первісною вартістю 97314,24 грн.

Усвідомлюючи те, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 61,60 м.кв., власником якого відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2007 року є держава в особі Кабінету Міністрів України та перебуває в господарському віданні ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», з державної до комунальної власності не передана, а також таке передання не погоджувалось трудовим колективом підприємства, що перешкоджає реалізації його права на приватизацію житла, а заява на приватизацію житла у відповідності до угоди № 002/08 від 13.02.2008 року має завіряти ДП «Івано-Франківський облавтодор», у ОСОБА_6 виник умисел на заволодіння нерухомим майном шляхом обману та зловживання довірою.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння державним майном, ОСОБА_6 , з метою оформлення в приватну власність квартири АДРЕСА_2 , подав до органу приватизації м. Івано-Франківська заяву, яка зареєстрована в Госпрозрахунковій групі з приватизації державного житлового фонду 18.02.2008 за № 52179, про передачу йому в приватну власність приміщення комунальної квартири, що займав ОСОБА_6 разом з членами сім`ї на умовах найму, достовірно знаючи, що квартира фактично з державної у комунальну власність передана не була, зловживаючи довірою працівників органу приватизації, неправомірно завіривши свій підпис печаткою ДП «Івано-Франківський облавтодор», чим ввів в оману працівників органу приватизації щодо завірення заяви з приватизації житла державним підприємством «Івано-Франківськоблавтодор» у відповідності до угоди від 13.02.2008 року та згоди підприємства на приватизацію квартири. Будучи введеними в оману, володіючи інформацією, що ОСОБА_6 є посадовою особою ДП «Івано-Франківський облавтодор» та проживає у вказаній квартирі, органом приватизації на підставі поданої заяви 18.02.2008 року видано розпорядження № 48066, відповідно до якого Госпрозрахунковій групі в десятиденний термін доручено оформити свідоцтво про власність. На підставі вказаного розпорядження 05.05.2008 року видано свідоцтво серії НОМЕР_2 , відповідно до якого квартира загальною площею 61,60 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - дочці, ОСОБА_8 - дочці в рівних долях. В подальшому, з метою приховання неправомірної приватизації відомчого житлового фонду, ОСОБА_6 не було повідомлено ДП «Івано- Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про оформлення цієї квартири в приватну власність.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 шляхом обману та зловживання довірою, використавши третіх осіб - працівників органу приватизації, що не були обізнані про його злочинні наміри, заволодів нерухомим майном, а саме квартирою загальною площею 61,60 м.кв., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обману та зловживання довірою, чим завдав збитки державі у великих розмірах, на загальну суму 97 314,24 грн. Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою у великих розмірах.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вину у вчиненому не визнав, зазначив, що він працював в ДП «Івано-Франківський облавтодор» та стояв на черзі щодо отримання квартири. Оскільки обвинуваченому не вистачило квартири було прийнято рішення про закупівлю відповідної квартири шляхом укладання договору про дольову участь у будівництві від 26.01.2005 року № 016, який був укладений між ТОВ КП «Стандарт-ІФ» та ДП «Івано-Франківський облавтодор» по вул..Паркова, 18В. Відповідно до ордеру на житлове приміщення від 07.12.2007 року №000358, обвинуваченому, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.11.2007 року № 537 надано право на зайняття житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у складі 4 осіб. В 2008 році обвинувачений вирішив скористатись своїм правом на приватизацію державного житлового фонду, використовуючи приватизаційні чеки. В подальшому обвинувачений зібрав всі необхідні документи та подав до Івано-Франківської госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду. Про приватизацію вказаної квартири знало все керівництво ДП «Івано-Франківський облавтодор», яке візувало всі необхідні документи. Зокрема, директор підприємства ОСОБА_9 особисто підписав угоду між ДП «Івано-Франківський облавтодор» та Івано-Франківською Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду було укладено угоду № 002/08, предметом якої було оформлення і видача свідоцтва про право власності на квартиру працівнику підприємства ОСОБА_6 . Окремо обвинувачений зазначив, що вказана квартира була придбана за оборотні кошти підприємства. Придбання квартири для власних працівників, які в подальшому приватизовували житло, це була звична практика ДП «Івано-Франківський облавтодор». Таким чином приватизовувались десятки квартир. Обвинувачений заперечив факт, що він особисто клав печатку на заявах та інших документах. Печатка підприємства знаходилась в головного бухгалтера, який особисто візував той чи інший документ. Жодних неправомірних дій щодо приватизації квартири обвинувачений не вчиняв. Всі документи перевіряла та погоджувала Івано-Франківська Госпрозрахункова група з приватизації державного житлового фонду. З урахуванням наведеного просив суд виправдати його за пред`явленим обвинуваченням у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, показання свідків, дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч.3 ст.190 КК України не знайшло свого підтвердження, виходячи з наступного.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила, що станом на 2008 рік вона працювала начальником відділу субсидій Івано-Франківської Госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду. Щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 документи відповідали всім вимогам. Більше того, в матеріалах справи була угода між ДП «Івано-Франківський облавтодор», як замовником, та Івано-Франківською Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, як виконавцем. Жодних зауважень щодо приватизації вказаної квартири не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 зазначив, що він працював заступником директора з економічних питань ДП «Івано-Франківський облавтодор». В процесі перевірки КРУ було зазначено, що квартира АДРЕСА_2 з порушенням. Свідок підтвердив, що він особисто візував угоду щодо приватизації від 13.02.2008 року, економічна частина цієї угоди в нього сумнівів не викликала. Свідок також підтвердив, що вказана квартири була придбана оборотні кошти підприємства ДП «Івано-Франківський облавтодор», тому йому не відомо чи потрібно було згоди на приватизацію від ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». Одночасно свідок підтвердив, що замовник документів має завірити заяву на приватизацію. В заяві на приватизацію квартири ОСОБА_6 не має підпису директора підприємства, але є відтиск печатки ДП «Івано-Франківський облавтодор». Печатка підприємства знаходилась виключно в головного бухгалтера.

Свідок ОСОБА_12 зазначив, що він працював головним бухгалтером ДП «Івано-Франківський облавтодор». За кошти підприємства було придбано квартиру для обвинуваченого ОСОБА_6 . Квартира була приватизована згідно діючого законодавства. Чому після приватизації квартири залишилась на балансі підприємства свідку не відомо. Балансова вартість квартири АДРЕСА_2 була в межах 100000 грн. Свідок також підтвердив, що печатка підприємства знаходилась на відповідальному зберіганні у нього, а тому заяву на приватизацію квартири ОСОБА_6 відтиском печатки міг погодити він або ж заступник.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердив, що в період з 2007 року по 2013 рік він працював на посаді директора ДП «Івано-Франківський облавтодор». За підприємством числились квартири, які в свій час були передані в районні райавтодори, зокрема, Коломийську філію, яка була структурним підрозділом облавтодору. При проведенні приватизації житлового фонду завжди необхідно було отримувати дозвіл у вищестоящої організації ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». Щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 такого дозволу не було і свідок не пригадує чи вони звертались за таким дозволом. Щодо угоди, яка була підписана 13.02.2008 року між ДП «Івано-Франківський облавтодор» та Івано-Франківською Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду свідок зазначив, що його працівники запевнили його, що це юридично правильний крок і жодних порушень не має тому він і підписав таку угоду. В заяві на приватизацію квартири до ОСОБА_13 групи не має його підпису але є відтиск печатки, яка знаходилась завжди в головного бухгалтера.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , старший слідчий слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, підтвердив що саме він здійснював досудове розслідування про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. В процесі розслідування справи почеркознавча експертиза не проводилась.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 зазначила, що в період з 1993 року по 2009 рік вона працювала в органі по приватизації. Свідок підтвердила, що саме її установа здійснювала приватизацію квартири ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 . Всі документи на приватизацію відповідали вимогам закону. При поданні документів на приватизацію особа має завірити заяву на приватизацію в органі де знаходиться квартира. Свідок підтвердила, що заява на приватизацію погоджена ДП «Івано-Франківський облавтодор», там стоїть підпис відповідальної особи та печатка підприємства.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , зазначила, що вона працює начальником відділу Західного офісу Управління держаудитслужби в Івано-Франківській області. В 2016 році в процесі здійснення ревізії в ДП «Івано-Франківський облавтодор» було виявлено, що приватизована квартира АДРЕСА_2 чомусь не знята з бухгалтерського обліку. Ця квартира була на балансі в Коломийському райавтодорі. Виявлене порушення полягало в тому, що квартира не була списана з балансу підприємства після її приватизації. Балансова вартість квартири складала 97000 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 підтвердив, що він працював в ЖЕО « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка займалася обслуговуванням будинків, в тому числі по АДРЕСА_3 . Свідок підтвердив, що в заяві на приватизацію стоїть його підпис. З цією заявою та переліком інших документів особа зверталася до Івано-Франківської Госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду. Що стосується квартири АДРЕСА_4 , то це була звичайна ордерна квартира, жодних перешкод щодо приватизації цієї квартири не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 підтвердив, що в період з 2002 року по 2006 рік він працював директором ДП «Івано-Франківський облавтодор». Свідок підтвердив, що в свій час ДП «Івано-Франківський облавтодор» укладало угоду з ТзОВ КП «Стандарт-ІФ» договір про дольову участь квартири по АДРЕСА_3 . Фінансування вказаної квартири здійснювалось за рахунок прибутків підприємства.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Застосування стандарту «поза розумним сумнівом» закріплено також в численних рішеннях Верхового Суду та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, розумний сумнів означає сумнів, що базується не на одній лише теоретичній можливості або такий, який виник лише з підстав того, щоб уникнути небажаного висновку, а такий, відносно якого можуть бути надані підстави, що можна підтвердити наданими фактами.

Так, ст.190 КК України передбачена відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Обман це повідомлення неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно. Він може виражатися в усній, письмовій формі, у вико¬ристанні підроблених документів тощо. У випадках коли для обману винний підробляє або використовує підроблений документ, потрібна кваліфікація за сукупністю статей 190 та 358 КК.

Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довір-ливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, зна-йомстві, інших цивільно-правових відносинах.

В даному випадку судом було встановлено, що відповідно до наказу директора ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №21-К від 08.08.2007 року обвинувачений ОСОБА_6 був прийнятий на посаду начальника лабораторії з контролю якості виробництва ДП «Івано-Франківський облавтодор».

Відповідно до п.5.17 Колективного договору між ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та Івано-Франківського обласною організацією профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України, підприємство зобов`язується для покращення житлових умов, за рахунок власних коштів, приймати дольову участь у житловому будівництві або купувати житло на вторинному ринку для висококваліфікованих працівників. (т.3,а.п.95-107).

Згідно постанови спільного засідання президії Івано-Франківського обкому профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства іадміністрації ДП «Івано-Франківський облавтодор» від 17.03.2005 року № П-25- 9 вирішено в межах наявних власних грошових коштів і згідно колективного договору провести оплату 2-кімнатної квартири для сім`ї начальника філії «Тисменицький райавтодор» ОСОБА_6 . (а.с.94 т.3).

Також, відповідно до договору про дольову участь у будівництві від 26.01.2005 р року № 016 між ТОВ КП «Стандарт-ІФ» та ДП «Івано-Франківський облавтодор», предметом якої була двокімнатна квартира по будівельній адресі: АДРЕСА_3 , підприємством за рахунок власних коштів було здійснено оплату в сумі 97314,20 грн., яка в подальшому була здана, відповідно до актом здачі 2-кімнатної квартири загальною площею 61,6 кв.м, на 5 поверсі житлового будинку по АДРЕСА_3 . Зокрема, згідно акту здавання-приймання від 03.07.2007 року № 17 забудовник здав, а підприємство прийняло цю 2-кімнатну квартиру. (а.с.71-73 т.1).

Відповідно до ордеру на житлове приміщення від 07.12.2007 року № 000358, ОСОБА_6 на склад сім`ї з 4 осіб, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.11.2007 року № 537 надано право на зайняття житлового приміщення, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Станом на час приватизації цього житла обвинувачений працював на посаді начальника лабораторії з контролю якості виробництва ДП «Івано-Франківський облавтодор».

Таким чином обвинувачений ОСОБА_6 працюючи на посаді начальника лабораторії з контролю якості виробництва ДП «Івано-Франківський облавтодор», цілком правомірно користувався квартирою АДРЕСА_2 та відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 року мав право на приватизацію квартири, що була в нього в користуванні.

Більше того, листом від 13.02.2008 року № 153/101-10 ДП «Івано-Франківський облавтодор» в особі директора ОСОБА_9 звернулося до міського голови ОСОБА_19 про приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться на балансі облавтодору (а.с.76 т.1). Також, 13.02.2008 року між ДП «Івано-Франківський облавтодор» в особі директора ОСОБА_9 та Івано-Франківською госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду було укладено угоду № 002/08 предметом якої було оформлення і видача свідоцтва про право власності на квартиру працівнику підприємства ОСОБА_6 (а.с.78 т.1). Вказану угоду погодили та завізували четверо посадових осіб підприємства.

В подальшому, обвинувачений разом з членами своєї сім`ї звернувся до органу приватизації з заявою про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,6 кв. метрів, що була зареєстрована 18.02.2008 року (а.с.123 т.1). Розпорядженням органу приватизації від 18.02.2008 року № 48066, після розрахунку та розгляду матеріалів, прохання наймача ОСОБА_6 вирішено задовольнити і передати у спільну сумісну власність квартиру, в якій він мешкає, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.121 т.1).

05.05.2008 року відповідно до розпорядження міського голови від 27.02.2008 року №113-р, органом приватизації видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - дочці, ОСОБА_8 - дочці в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.127 т.1). Тобто, до органу приватизації щодо приватизації квартири звертався не лише обвинувачений ОСОБА_6 але й двоє інших осіб зі складу сім`ї обвинуваченого, які те ж реалізували своє право на приватизацію житла. Більше того, повнолітня дочка обвинуваченого ОСОБА_20 теж підписала заяву на приватизацію житлового приміщення.

Відповідні матеріали щодо приватизації квартири обвинуваченим ОСОБА_6 , відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13.12.2017 року, що були вилучені в Івано-Франківському ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» були предметом дослідження в ході судового розгляду (а.с.114-132 т.1).

Таким чином, обвинувачений скориставшись своїм право на приватизацію квартири, що була в нього в користуванні приватизував її відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Про приватизацію квартири обвинуваченим знали перші посадові особи ДП «Івано-Франківський облавтодор», зокрема директор ОСОБА_9 , який звертався до міського голови ОСОБА_19 про приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала на балансі облавтодору та особисто підписував 13.02.2008 року договір №002/08 між Івано-Франківською госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду щодо оформлення і видачі свідоцтва про право власності на квартиру працівнику підприємства ОСОБА_6 .

Даних, що обвинувачений якимось чином обманув працівників ДП «Івано-Франківський облавтодор» чи Івано-Франківської госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду в матеріалах справи не має. Посилання сторонони обвинувачення на, що ОСОБА_6 реалізовував свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння державним майном є безпідставним та необґрунтованим.

Твердження про те, що обвинувачений ввів в оману працівників приватизації щодо завірення заяви з приватизації житла печаткою підприємства також є необґрунтованим, оскільки даних, що обвинувачений ОСОБА_6 самостійно проник до приміщення де зберігалася печатка та здійснив її відтиск на документі також не має. Більше того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердив, що печатка підприємства знаходилась у нього на відповідальному зберіганні, а тому заяву на приватизацію квартири ОСОБА_6 відтиском печатки міг погодити він або ж заступник.

Суд ще раз вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до об`єктивної сторонни кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, у випадках коли для обману винний підробляє або використовує підроблений документ, потрібна кваліфікація за сукупністю статей 190 та 358 КК. Обвинуваченому ОСОБА_6 обвинувачення за ст.358 КК України пред`явлено не було, що додатково вказує на необгрунтоване пред`явлення останньому обвинувачення за ч.3 ст.190 КК України з такою кваліфікуючою ознакою як обман.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що зі змісту обвинувачення випливає, що обвинувачений ОСОБА_6 зловживаючи довірою працівників органу ввів їх в оману щодо завірення заяви з приватизації житла. Проте, відповідно до вимог диспозиції ст.190 КК України, заволодіння чужим майном або придбання права на майно можна вчинити або ж шляхом обману або ж шляхом зловживання довірою. При цьому даних про те, що ОСОБА_6 мав довірливі відносини з працівниками органу приватизації, які б були засновані на родинних, службових відносинах чи знайомстві обвинуваченням не встановлено та відповідно не доведено. Зазначення згаданих вище даних в обвинувальному акті є ніщо інше, як припущення, що в розумінні вимог КПК України є неприпустимим.

Відповідно висновок оціночно-будівельної експертизи №4.4-52/17 від 29.12.2017 року, про те, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 61,6 кв.м., що розташована на п`ятому поверсі жилового будинку по АДРЕСА_3 станом на 05.05.2008 року ймовірно могла становити 257939 грн. також жодним чином не підтверджує винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. До того ж сам висновок експерта носить елементи припущення.

В аналогічний спосіб акт ревізії фінансово-господарської діяльності в ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №06-21/1 від 15.12.2016 року не підтверджує неправомірність дій обвинуваченого ОСОБА_21 щодо приватизації квартири. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , працівник Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківської області зазначила, що виявлене порушення полягало в тому, що квартира не була списана з балансу підприємства після її приватизації. Більше того, відповідно до інформації ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №3/13-10/1975 від 29.11.2016 року, квартира АДРЕСА_2 до статутного капіталу компанії не ввійшла, а отже не належить компанії (а.с.91 т.1). До того ж не всі документи ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України, які представлені стороною захисту не були предметом дослідження під час проведення перевірки та не відображені в акті перевірки.

Одночасно незрозумілим залишилось чому квартира загальною площею 61,6 кв. метрів за адресою АДРЕСА_1 після її приватизації продовжувала перебувати на балансі філії «Коломийський райавтодор» ДП «Івано-Франківський облавтодор», що було виявлено під час проведення ревізії Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області в 2016 року (а.с.38-45 т.2). Допитані в судовому засіданні свідки, колишній директор ДП «Івано-Франківський облавтодор» та головний бухгалтер, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 так і не змогли пояснити суду чому після приватизації квартири в 2008 році квартири АДРЕСА_2 одночасно продовжувала перебувати на балансі філії Коломийського РАД та чому не відбулося її списання до даного часу. Разом з тим, відповідно до наказу №47 від 20.03.2012 року ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України», з метою ефективного використання майна та скорочення витрат дочірніх підприємств ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» не пов`язаних з їх виробничою діяльністю було затверджено граничні терміни передачі державного житлового фонду, що облікується на балансі дочірніх підприємств ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» органам місцевого самоврядування (а.с.111-112 т.3). Про те, що такі квартири, які належали ДП «Івано-Франківський облавтодор» передавались в комунальну власність територіальної громади м.Івано-Франківська підтверджується копією рішення Івано-Франківської міської ради від 10.05.2007 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади міста відомчого житла та передачу у власність громадян житлових будинків (а.с.117 т.3).

Цілком слушним та обґрунтованим є посилання сторони захисту на те, що відповідно до даних розділу 5 колективного договору укладеного між ДП «Івано-Франківський облавтодор» ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» та Івано-Франківською обласною організацією профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України, ДП «Івано-Франківський облавтодор» зобов`язується вести облік працівників, які потребують покращення житлових умов, для покращення житлових умов, за рахунок власних коштів, приймати дольову участь у житловому будівництві або купувати житло на вторинному ринку для висококваліфікованих працівників (а.с.95-107 т.3).

Також, з досліджених в судовому засіданні доказів, можна прийти до висновку, що згадана вище квартира не входила до статутного фонду ПАТ «Державна автомобільна компанія «Автомобільні дороги України» і не належала засновнику ДП «Івано-Франківський облавтодор», а була власністю ДП «Івано-Франківський облавтодор» - юридичної особи приватного права згідно ст.ст.81,87 ЦК України.

Вказана обставина підтверджується листом ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України від 11.04.2018 року № 5/19-10/957 на ім`я директора ДП «Івано- Франківський облавтодор». В листі, зокрема, йдеться: «Як вбачається із доданих до Вашого листа документів, зазначена квартира була придбана дочірнім підприємством за особисті кошти на підставі договору про дольову участь у будівництві від 26.01.2005 року № 016, згідно з актом №17 здавання-приймання завершених будівництвом житлових приміщень. Зазначена квартира не відносилась до державного житлового фонду (державного майна), тобто такого, що не увійшло до статутних капіталів господарських організацій в процесі їх створення, але перебуває на їх балансі. Дочірні підприємства та Компанія (засновник дочірніх підприємств), як окремі юридичні особи діють кожне відповідно до своїх статутів та норм чинного законодавства. Відповідно до статуту дочірнього підприємств Компанії, його майно складається з виробничих та невиробничих фондів, а також інших цінностей, яке передається йому засновником в господарське відання та іншого майна, набутого на засадах, не заборонених чинним законодавством та статутом. Дочірнє підприємство володіє, користується і розпоряджається цим майном відповідно до порядку, встановленого засновником. Компанією, відповідно до статуту, встановлено порядок списання, продажу, передачі в заставу та передачі в оренду майна, яке обліковується на балансі дочірніх підприємств. Надання дозволів чи погоджень на зняття з балансу дочірніх підприємств житлових об`єктів статутними та внутрішніми документами Компанії не передбачено.» ( а.с.118 т.3).

Тобто, з досліджених в судовому засіданні доказів можна прийти до висновку, що погодження засновника щодо приватизації квартири, яка придбана дочірнім підприємством за особисті кошти не потрібно, що не порушує вимоги п.п.4.5.2., 4.5.3 Статуту ДП ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». Більше того, балансова вартість квартири АДРЕСА_2 складала 97314 грн. 24 коп., що не перевищує 100000 грн. (а.с.108-110 т.3).

Суд вважає за необхідне констатувати те, що з метою вирішення будь-яких суперечливих питань щодо процесу приватизації квартири ДП «Івано-Фроанківський облавтодор», зацікавлені суб`єкти вправі вирішити відповідний спір в рамках цивільного провадження, яке розглядається судом відповідно до законодавства України.

У всякому разі жодних неправомірних дії обвинуваченого ОСОБА_6 щодо приватизації квартири судом встановлено не було, тим більше не доведено, що будь-які дії останнього містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, відповідно до ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, оцінюючи всі зібрані по справі докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування та стороною обвинувачення, виходячи з стандарту доведення поза розумним сумнівом, не доведено, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 містять склад злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Відповідно до ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, під час судового розгляду по даному провадженню пред`явлене обвинувачення ОСОБА_22 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України не знайшло свого підтвердження, а тому обвинуваченого за вказаною статтею КК України слід виправдати, у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.368, 370, 374, 375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.190 КК України визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Долю речових доказів вирішити наступним чином: документи залишити при матеріалах кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_23