УХВАЛА

22 липня 2024 року

м. Київ

справа № 548/1668/19

провадження № 51 - 3201 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2024 року щодо нього,

встановив:

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2024 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.

У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду засуджений направив нову касаційну скаргу, проте приписів ст. 427 КПК не дотримався та недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунув.

Підстави для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом, визначено у ст. 438 КПК. Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Так, порушуючи питання про скасування вироку Хорольського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2021 року та ухвали Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2024 року, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі так і не навів обґрунтування допущених попередніми судами порушень норм права, які могли б тягнути за собою скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до положень, передбачених ст. 438 КПК, з огляду на зміст статей 370, 404, 412, 413, 419 КПК.

Крім того, висловлюючи вимогу про закриття кримінального провадження, засуджений знову не наводить конкретних доводів на підтвердження своєї позиції щодо відсутності в його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 197-1 Кримінального кодексу України.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги і уповноважений перевіряти виключно правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до положень КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Таким чином, зважаючи на те, що засуджений недоліків касаційної скарги не усунув, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2024 року, разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути засудженому ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3