Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року

м. Київ

справа № 357/6438/23

провадження № 51-3515ск24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2024 року та Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року,

встановив:

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 03 травня

2024 року задовольнив клопотання прокурора, продовжив ОСОБА_4 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів. У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну (скасування) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовив.

Вищевказану ухвалу ОСОБА_4 оскаржив до суду апеляційної інстанції.

Київський апеляційний суд ухвалою від 16 травня 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишив без задоволення, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухвалою від 03 травня 2024 року - без змін.

ОСОБА_4 , не погоджуючись із постановленими стосовно нього судовими рішеннями, звернувся до Суду з касаційною скаргою.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд уважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого необхідно відмовити.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК Українисуд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Частинами 5 статей 331, 394 КПК України визначено, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно з положеннями частини 5 статті 422-1 КПК України ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Постановлені стосовно ОСОБА_4 ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2024 року та Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 рокувідповідно до положень ч. 5 ст. 422-1 КПК України не можуть бути предметом перегляду в суді касаційної інстанції.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають оскарженню у касаційному порядку.

Такий висновок Суду відповідає п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України в редакції Закону України від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (в частині правосуддя)» щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

ухвалив:

відмовити обвинуваченому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2024 року та Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3