КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України, з визначенням розміру застави, строком на 60 діб, тобто до 23 серпня 2024 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25червня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України, строком на 60 діб, тобто до 23 серпня 2024 року включно.

Цією ж ухвалою суд визначив обвинуваченому ОСОБА_6 , заставу у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) грн., у разі внесення якої, поклав на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати за викликом до Святошинського районного суду м. Києва; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування з обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні; здати закордонний паспорт чи інший документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Також цією ж ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 .

Цією ж ухвалою суд продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк, що не перевищує два місяці, обвинуваченому ОСОБА_7 , однак рішення суду в цій частині ніким не оскаржується.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, щоіснує ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

Зважаючи на це, а також беручи до уваги тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів, продовження існування ризиків, які існували на момент обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, який не передбачає обмеження його волі у вигляді тримання під вартою та/ або застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний час доби.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_5 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущені порушення норм процесуального права, що потягли за собою ухвалення незаконного судового рішення.

Зокрема, як зазначає у своїй скарзі захисник, системне продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, з порушенням його конституційних та процесуальних прав, призвело до того, що стан здоров'я останнього фактично погіршився, оскільки має місце загострення наявних у нього захворювань. Належного діагностування та лікування ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора не отримує через відсутність відповідного устаткування та необхідних фахівців.

Вказані обставини, а також умови, за яких ОСОБА_6 утримується в одній камері ще з 14 людьми, на думку захисника, є принизливими та вказують на пряму загрозу життю та здоров'ю останнього у разі його подальшого тримання в умовах слідчого ізолятора.

Вважаючи абсурдними мотиви суду, які наведені в оскаржувані ухвалі, захисник звертає увагу на те, що минулі та нова ухвала суду не мають нічого спільного з законом та справедливим судом, оскільки фактично є імітацією судового процесу, в якому суд усіляко попирає законними правами та інтересами ОСОБА_6 , навмисно спотворюючи об`єктивні обставини справи.

Також захисник звертає увагу на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, є підставою для скасування судового рішення, оскільки стороною обвинувачення при скеруванні до суду клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою були допущені порушення вимог ч. 2 та п. 3 ч. 3 ст. 184 цього Кодексу, що унеможливлювало прийняття цього клопотання до провадження та його розгляду.

Як зазначає захисник, положення чинного КПК України вказують на те, що при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу важливим елементом є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а й ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення, вони не зменшились або з'явились нові, доведення яких покладається на слідчого, прокурора.

Проте, звертаючись до суду з черговим клопотанням, прокурор нічого нового суду не надав, а його посилання на тяжкість кримінального правопорушення та можливе суворе покарання, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, не може бути достатнім для законності тримання особи під вартою.

До того ж, у своїх рішеннях ЄСПЛ постійно акцентує увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції того, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на стадії початкового розслідування.

Окрім цього, як зазначає апелянт, при винесенні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції взагалі не враховано, що ОСОБА_6 має потребу в негайному діагностуванні та оперативному лікуванні через поранення, отримане під час захисту держави від збройної агресії з бору рф, а також через погіршення стану здоров`я у зв`язку з неналежними умовами тримання в слідчому ізоляторі.

Так само не враховано і те, що ОСОБА_6 одружений та має на утриманні не працюючу дружину та малолітню дитину, є діючим військовослужбовцем, має облікову спеціальність та неодноразово просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки його підрозділ потребує його, як спеціаліста.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити спробу переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що наведені в ухвалі суду ризики носять неконкретний та абстрактний характер, а тому не дають змоги дійти висновку про існування зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази про наміри або дії ОСОБА_6 , направлені на переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконний вплив на свідків чи інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Всупереч доводам апеляційної скарги, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження саме цього запобіжного заходу, в тому числі дані про особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, про що детально наведено в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити уникнення дійсних та наявних ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював не лише ті обставини, на які захисник посилається у своїй скарзі, а й те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, зокрема через недотримання стороною обвинувачення під час звернення до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вимог ст. 184 КПК України, то колегія суддів не може визнати їх такими, що можуть служити підставами для скасування судового рішення, з огляду на таке.

По-перше, в даному випадку прокурор звернувся до суду з клопотанням не про застосування запобіжного заходу, зокрема у виді тримання під вартою, яке регламентоване ст. 184 КПК України, а з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження в суді першої інстанції, подання та розгляд якого регламентується ст. 331 цього Кодексу, з урахуванням порядку, передбаченого главою 18 КПК України.

По-друге, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, за своїм змістом не суперечить вимогам ст. ст. 184, 199 КПК України, а та обставина, що воно було подано до суду в день судового засідання 25 червня 2024 року, тобто менш ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, не може служити безумовною підставою для висновку про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а відтак і підставою для її скасування.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких істотних порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 23 серпня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника останнього - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України, з визначенням розміру застави у розмірі 757 000 грн., строком на 60 діб, тобто до 23 серпня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 759/8934/23

Провадження № 11-кп/824/4678/2024

Головуючий у першій інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1