Справа № 346/3634/24
Провадження № 1-в/346/317/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника КВК (№41)» ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия, в режимі відеоконференції, подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41) ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кожухівка Васильківського району Київської області, громадянина України, до засудження проживав в АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше судимого: 26.09.2001 р. Васильківським районним судом Київської області за ст..101 ч.3, ст.185 ч.2, ст. 42 КК України (1960р.) до 6 років позбавлення волі, звільнений 05.04.2007 р. по відбуттю строку покарання,

засудженого вироком апеляційного суду Київської області від 02.02.2010 р. за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, із врахуванням вироку апеляційного суду Київської області від 21.07.2009 року та ухвали Верховного Суду України від 12.11.2009 року, за п.п.2, 10 ч.2 ст.115, ч.2 ст.263, 70 КК України, на підстав ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі -

В С Т А Н О В И Л А:

Начальник Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» (далі по тексту - КВК №41, колонія) звернувся до суду із поданням про заміну засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На обґрунтування подання зазначено, що ОСОБА_8 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироками апеляційного суду м.Києва від 21.07.2009 та від 02.02.2010. Початком строку відбування покарання є 24.06.2010р. Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 07.02.2018 на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 04.01.2009 по 24.06.2010 до строку покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Датою можливості вирішення питання щодо заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк є 30.04.2024.

За час тримання в умовах ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» та ДУ «Київський слідчий ізолятор» не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочень не мав. З 26.11.2011 відбував покарання в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань №9», за час відбування покарання мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено, заохочень не мав. З 03.12.2016 відбував покарання в ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26», за час відбування покарання дисциплінарні стягнення не накладались, застосовано три заохочення. З 03.03.2023 відбуває покарання в умовах ДУ «Коломийська виправна колонія №41» в секторі для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі, за час відбування покарання не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, застосовано два заохочення. Працевлаштований у виробничій майстерні установи, залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі. У відношенні до представників колонії тактовний, ввічливий. Підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отримання посилок. Засуджений фактично відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та став на шлях виправлення.

Представник КВК №41 у судовому засіданні підтримав подання з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити. Додатково зазначив, що за весь період відбування покарання в установі засуджений характеризується позитивно, має п`ять заохочень і одне стягнення, яке погашене. Зазначив, що за час відбування покарання в умовах КВК АДРЕСА_2 був працевлаштованим, до роботи ставиться добросовісно.

Засуджений ОСОБА_8 просив подання КВК №41 задовольнити. Зазначив, що підтримує протягом всього часу відбування покарання зв`язок зі своїми рідними, а саме з сестрою, ОСОБА_10 шляхом телефоних розмов, листування та отримання посилок. Свою вину у вчиненому визнає повністю та усвідомив наслідки свого вчинку. Усвідомлює, що вчинив дуже тяжкий злочин, після звільнення з місць позбавлення волі планує вибачитися перед потерпілими. Протягом всього часу відбування покарання працював, якщо була робота і не відмовлявся ніколи від виконання робіт по благоустрою.

Захисник наполягав на задоволенні подання КВК АДРЕСА_2 , зазначивши, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення, про що свідчать характеризуючи його особу матеріали. Під час відбування покарання був працевлаштованим, має сім`ю, що свідчить про соціальну адаптованість. Просив замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі.

Прокурор заперечила проти подання КВК №41, вважаючи його не обґрунтованим. Вважає, що ОСОБА_8 за час відбування покарання не став на шлях виправлення, оскільки мав стягнення, а тому до нього може бути застосована відповідна пільгова норма у виді заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подання, додані до нього матеріали та матеріали особової справи на ОСОБА_8 колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком апеляційного суду Київської області від 21.07.2009 року ОСОБА_8 засуджено за п.п.2, 10 ч.2 ст.115, ч.2 ст.263,ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 12.11.2009 року вирок апеляційного суду Київської області від 21.07.2009 року в частині засудження за ч.2 ст.186 КК України скасовано та в цій частині направлено на новий розгляд. В решті вирок залишено без змін.

Вироком апеляційного суду Київської області від 02.02.2010 р. ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України остаточно до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 24.06.2010 р. вирок апеляційного суду Київської області від 02.02.2010 р. залишено без змін.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили вирок апеляційного суду Київської області від 02.02.2010 р. щодо ОСОБА_8 набрав законної сили 24.06.2010 р.

Відповідно до вироків апеляційного суду Київської області від 21.07.2009 року та від 02.02.2010р. початок строку відбуття покарання визначено обчислювати з 04.01.2009р.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 07.02.2018 на підставі ст.72 ч.5 КК України засудженому ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 04.01.2009 по 24.06.2010 до строку покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На час розгляду подання засуджений ОСОБА_8 фактично відбув 17 років призначеного покарання.

З 03.03.2023 та по даний час засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)» в секторі для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі.

З матеріалів особової справи засудженого та характеристики на засудженого ОСОБА_8 від 20.06.2024 вбачається, що засуджений з 04.01.2009 року по 26.11.2011 тримався в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» та ДУ «Київський слідчий ізолятор», за час тримання в цих установах характеризувався посередньо, не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання та вимог режиму утримання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочень не мав.

З 26.11.2011 по 03.12.2016 відбував покарання в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань №9», відповідно до характеристики з даної установи за час відбування покарання мав одне дисциплінарне стягнення, отримане 08.06.2012 у виді догани за створення конфліктної ситуації, яке на даний час погашено, заохочень не мав. Відбував покарання на секторі максимального рівня безпеки. Постановою начальника установи від 14.03.2016 року переведений із приміщення камерного типу маломісної камери (2 місця) до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки (4 місця). У зв`язку із неможливістю забезпечити роботою засуджених до довічного позбавлення волі, засуджений ОСОБА_8 не був працевлаштований. Приймати участь по благоустрою установи бажання не проявляв. Також не проявляв бажання до участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу та в підвищенні наявного освітнього рівня. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отримання посилок.

З 03.12.2016 по 03.03.2023 відбував покарання в ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26», відповідно до характеристики адміністрації даної установи за час відбування покарання засуджений дотримувався правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, підтримував доброзичливі стосунки із співкамерником. За час відбування покарання в установі дисциплінарні стягнення не накладались, застосовано три заохочення 03.07.2020, 06.01.2021, 13.07.2021 р. у вигляді подяки за дотримання правил внутрішнього розпорядку та активну участь у культурно виховних заходах. Брав активну участь в програмах диференційованого виховного впливу, а саме «Правова освіта», «Освіта» , «Фіскультура і спорт», брав участь у творчому конкурсі до Дня Святого Миколая. За заявою засудженого наказом начальника установи від 19.09.2018р. ОСОБА_8 зарахований у виробничу майстерню ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26» з встановленням відрядної форми оплати праці за виготовлену продукцію або виконані роботи. Засуджений залучається до виконання робіт згідно умов цивільно-правової угоди, дбайливо ставиться до державного майна та камерного інвентарю, дотримується вимог пожежної безпеки. Вину у скоєному злочині не визнає. Відповідно до протоколу №4 від 30.03.2021 засідання постійно-діючої комісії по застосуванні до засуджених передбачених законодавством заохочувальних норм та встановлення адміністративного нагляду прийнято рішення що засуджений ОСОБА_8 стає на шлях виправлення та формально підпадає під дію заохочувальної норми, передбаченої ч.2 ст.151-1 КВК України переведення з багатомісного приміщення камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки, проте на підстав написаної ним заяви таке переведення визнано недоцільним. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отримання посилок.

З 03.03.2023 відбуває покарання в умовах ДУ «Коломийська виправна колонія №41» в секторі для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі. За час відбування покарання в даній установі, відповідно до характеристики, не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, застосовано два заохочення 03.10.2023 та 01.04.2024 за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, правил трудового розпорядку та вимог безпеки. Працевлаштований у виробничій майстерні установи, залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі, за заявою засудженого про залучення його позачергово без оплати праці до робіт з благоустрою та поліпшення житлово-побутових умов засуджених наказами начальника установи від 29.05.2023 року та10.10.2023 зарахований у робочу бригаду. У відношенні до представників колонії тактовний, ввічливий. Підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отримання посилок. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Засуджений фактично відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та став на шлях виправлення. За оцінкою ризику вчинення повторного кримінального правопорушення такий ризик оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Індивідуальні програми соціально-виховної роботи із засудженим виконані повністю.

За змістом психологічної характеристики на ОСОБА_8 у засудженого спостерігається адекватна самооцінка, рівень агресії та ворожості в нормі, суіцідальні наміри заперечує, висловлює наміри щодо можливості заміни терміну покарання, проявляє розумну ініціативу щодо працевлаштування та застосування щодо нього заходів заохочення, круг спілкування вибірковий, в спілкуванні адекватний, не конфліктний.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_8 від 20.06.2024 останній в 2020, 2021, 2023 та 2024 роках отримав п`ять заохочень, в 2012 році мав одне стягнення, яке на день розгляду подання погашено.

ОСОБА_8 складено форму індивідуального плану виправлення та ресоціалізації на період з 2024 по 2040, до якого включено наміри одружитися та збільшити спілкування з рідними, вибачитись перед рідними потерпілих, відшкодувати завдані збитки, заплановано здобути професію та працевлаштуватися.

Відповідно до висновку комісії щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 останній став на шлях виправлення (довів своє виправлення), ступень виправлення засудженого оцінено в 87 балів, що значно перевищує мінімально необхідні 65 балів.

Виконавчі листи на засудженого ОСОБА_8 до КВК №41 не надходили.

З виписки з протоколу №13 від 20.06.2024 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених до довічного позбавлення волі заміни покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк вбачається, що комісія постановила направити матеріали щодо засудженого ОСОБА_8 до суду, як такого що став на шлях виправлення.

З довідки №113 від 13.06.2024 про праце використання засудженого ОСОБА_8 , який утримується в ДУ КВК №41, останній за договором ЦПХ в січні, березні, квітні 2024 року отримував заробітню платню.

Згідно довідки по особовій справі ОСОБА_8 близькими родичами зазначені сестра ОСОБА_11 та її чоловік ОСОБА_12 , проживають в Київській області Васильківський район , з якими підтримує спілкування, отримує від них посилки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком (ч. 1 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч. 5 ст. 82 КК України).

Отже, можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена наявністю двох складових: засуджений став на шлях виправлення та відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня його тяжкості (ч. ч. 3, 5 ст. 82 КК України). Тобто головною умовою для прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення, про що говориться і в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Загальні принципи, встановлені в практиці ЄСПЛ щодо покарання у виді довічного позбавлення волі, були резюмовані у рішенні у справі «Хатчінсон проти Сполученого Королівства» наступним чином: «Відповідні принципи та висновки, які слід з них зробити, детально викладені в рішенні у справі Вінтера (п. п. 103-122; недавно резюмовані у рішенні у справі «Мюррей проти Нідерландів [ВП]», №10511/10, п.п. 99-100, ECHR 2016). Конвенція не забороняє призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі особам, засудженим за вчинення особливо тяжких злочинів, таких як вбивство. Проте, щоб таке покарання було сумісним зі ст. 3, повинна існувати «de jure і de facto» можливість його пом`якшення, що означає, що в ув`язненого повинна бути як перспектива звільнення, так і можливість перегляду міри покарання. В основі такого перегляду повинна лежати оцінка наявності законних пенологічних підстав для триваючого тримання ув`язненого під вартою в місцях позбавлення волі. Ці підстави включають покарання, стримування, захист громадськості і реабілітацію. Баланс між ними не обов`язково є статичним і може змінюватися в ході відбування покарання, таким чином, первинні підстави, що обґрунтовують тримання під вартою в момент призначення покарання, можуть втратити своє значення після тривалого періоду відбування покарання. Слід підкреслити важливість такої підстави як реабілітація, оскільки акцент в сучасній європейській карній політиці робиться на реабілітаційній меті позбавлення волі, як це відображено у практиці держав-учасниць, у відповідних стандартах, прийнятих Радою Європи, і у відповідних міжнародних матеріалах (рішення у справі Вінтер та інші, цитоване вище, п. п. 59-81). Аналогічні міркування справедливі також в контексті ст. 3, з огляду на те, що повага до людської гідності вимагає від пенітенціарних органів прагнення до реабілітації осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Отже, перевірка, яка вимагається Конвенцією, повинна дозволяти враховувати будь-який прогрес, досягнутий ув`язненим на шляху до реабілітації, і включати оцінку того, чи був такий прогрес настільки значним, що подальше тримання під вартою більше не може бути обґрунтованим законними пенологічними підставами. Тому перевірка, обмежена гуманітарними міркуваннями, є недостатньою. Критерії та умови, викладені у національному законодавстві, які стосуються такої перевірки, повинні мати достатній ступінь ясності та визначеності, а також враховувати відповідну практику Суду. Визначеність у цьому питанні є не лише загальною вимогою верховенства права, а й забезпечує можливість реабілітації; ув`язненого може бути позбавлено такої можливості, якщо процедура перегляду законності і обґрунтованості покарання і наявності підстав для звільнення є незрозумілою або нечіткою. Таким чином, особи, засуджені до довічного позбавлення волі, мають право з моменту призначення покарання знати, що вони повинні зробити для того, щоб могло бути розглянуте питання про їх звільнення, та за яких умов, в тому числі, коли буде розглянуто питання про перегляд законності і обґрунтованості покарання або коли ув`язненим може бути подано відповідне клопотання. Що стосується характеру перевірки, Суд підкреслив, що визначення форми такої перевірки (чи повинна вона здійснюватись судовими органами чи органами виконавчої влади), не відноситься до його завдань, з урахуванням свободи розсуду, яка надається державам-учасницям. Таким чином, кожна держава повинна визначити форму проведення перевірки законності та обґрунтованості покарання (органами виконавчої влади чи судовими органами)». Крім того, у справі «Матійошайтіс та інші проти Литви» особлива увага приділялася питанням забезпечення можливостей для соціальної адаптації та реабілітації засуджених до довічного позбавлення волі в період відбування покарання. Суд дійшов висновку, що умови тримання в установах виконання покарань осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не сприяють реабілітації.

Згідно з ч. 1, 3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Частиною 2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 04.01.2009р. На день розгляду подання, з урахуванням зарахованого в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, фактично відбув більше 17 років позбавлення волі, що дає можливість розглянути питання про заміну довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.

З матеріалів особової справи вбачається, що починаючи з 2016 року (на сьомому році перебування в ізоляції) поведінка засудженого та його ставлення до праці почали змінюватися, спостерігається процес позитивних змін в його особистості, відношення до праці більш добросовісне та відповідальне, за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки засудженого переводять із приміщення камерного типу маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу, проявляє ініціативу до праці на безоплатній основі, а згодом його працевлаштовують на виробництві установи, бере активну участь в програмах диференційованого виховного впливу, починаючи з 2020 року отримує п`ять подяк, що у свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_8 прагнув досягнути виправлення, а не мав за мету уникнути відповідальності за вчинені злочини, з урахуванням того факту, що визначених процедур для пом`якшення довічного позбавлення волі діючим законодавством передбачено не було.

Також суд бере до уваги той факт, що засуджений, під час розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням частково визнавав свою вину, але за час перебування в установі відбуття покарання усвідомив вчинене, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах визнає повністю, кається у вчиненому.

Крім того, суттєвою є та обставина, що ОСОБА_8 , відбуваючи покарання у виді довічного позбавлення волі зважаючи на вимоги режиму відбування покарання перші п`ять років не залучався до роботи, в подальшому, через неможливість адміністрації установи забезпечити роботою засуджених до довічного позбавлення волі, ОСОБА_8 не був працевлаштований, але протягом всього часу відбування покарання залучався до роботи з благоустрою установи. З 2018 року за наявності в установі виконання покарання можливості забезпечити засудженого роботою, був працевлаштований на виробництві. Ставлення до праці засудженого відповідальне та чесне. Засуджений додержувався правил охорони праці та техніки безпеки, бережливо використовував обладнання та інструменти, дбайливо ставився до майна установи і предметів якими користувався при виконанні дорученої роботи. Вказане на думку суду говорить про наявність сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці засудженого.

Також колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що умови відбування покарання ОСОБА_8 змінювались в бік пом`якшення в порядку ст. 151-1 КВК України, що у свою чергу відбувається також в залежності від поведінки засудженого і ставлення до праці, що також є додатковою обставиною, яка у сукупності з іншими, встановленими судом фактами, свідчить про позитивні зміни особистості засудженого, що призводять до його виправлення.

Важливе значення має і та обставина, що засуджений за час відбування покарання був залучений до програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» , «Освіта, «Правова просвіта», «Фіскультура і спорт», отримав середню освіту, що позитивно відобразилося на процесі його виправлення та ресоціалізації.

На переконання суду одним із важливих факторів, який свідчить про можливість заміни покарання ОСОБА_8 , є наявність сімейних зв`язків, зокрема з сестрою у виді телефонних розмов, отримання листів та посилок, про що свідчать відомості з матеріалів особової справи та підтверджує засуджений.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги особу засудженого, його поведінку та ставлення до праці протягом всього часу відбування покарання, суд приходить до висновку, що є достатні дані та підстави визначені законом вважати, що засуджений став на шлях виправлення, а це дає суду підстави прийняти рішення про можливість замінити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на 20 років.

При цьому, визначаючи строк покарання у виді позбавлення волі саме у 20 років, суд враховує дані про особу засудженого, який до засудження мав судимість за тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи. Крім того, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик його ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Оцінюючи поведінку засудженого протягом всього періоду, варто зазначити, що під час відбування покарання у виді довічного позбавлення волі засуджений допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання, що відбулося на третьому році перебування в ізоляції, що вказує на те, що засуджений не протягом всього часу мав бездоганну поведінку. Однак, суд враховує, що допущення такого порушення мало місце один раз за весь час перебування в умовах позбавлення волі на третьому році відбування покарання, на даний час це стягнення погашено. А тому, вказані обставини не перешкоджають суду прийти до вищевказаного висновку, що засуджений став на шлях виправлення і задоволення подання можливо.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком апеляційного суду Київської області від 02.02.2010 р. за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, із врахуванням вироку апеляційного суду Київської області від 21.07.2009 року та ухвали Верховного Суду України від 12.11.2009 року, за п.п.2, 10 ч.2 ст.115, ч.2 ст.263, 70 КК України, на підстав ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі, замінити покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі, на строк 20 (двадцять) років.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення більш м`яким у виді позбавлення волі з 20.08.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено о 13 год 00 хв. 21.08.2024 року.

Головуючий суддя : ОСОБА_1 .

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3