Справа № 183/6911/24
№ 1-кп/183/1655/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року Дніпропетровська обл.,

м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю - секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду за власною ініціативою питання щодо виправлення описки допущеної в ухвалі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000886 від 09.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.09.2024 р. щодо ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Судом встановлено, що мотивувальна та резолютивна частина вказаної вище ухвали не відповідає суті розглянутого питання.

В судове засідання учасники кримінального провадження не з`явилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Для розгляду питання про виправлення описки сторони кримінального провадження не з`явилися. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень (ч. 2 ст. 379 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 379 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що мотивувальна та резолютивна частина ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.09.2024 р. не відповідає суті розглянутого питання.

Суд вважає за необхідне відповідно до ст. 379 КПК України виправити допущену описку та внести в ухвалу уточнення з приводу допущеної описки.

Керуючись ст. 379 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Внести виправлення в ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000886 від 09.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Мотивувальну та резолютивну частини ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року постановлену за результатом розгляду клопотання про продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою викласти в наступній редакції:

«В судовому засіданні прокурор Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання зазначено, що старший солдат ОСОБА_3 підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в посаді стрілець-номер обслуги 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 28.08.2022, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, з метою ухилитись від військової служби в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується поблизу АДРЕСА_1 (більшточна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був незаконно відсутній на військовій службі до 04.06.2024, коли був затриманий органом досудового розслідування в порядку ст. 208 КПК України.

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджуються: повідомлення військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2022 про вчинення кримінального правопорушення, порталами допиту свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 16.03.2024, а також іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

04.06.2024 об 12 год. 15 хв. ОСОБА_3 затримано на підставі ст. 208 КПК України

04.06.2024 р ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

26 червня 2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000886 скеровано до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

22.07.2024 р ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19.09.2024 р..

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час виникла необхідність у продовженні застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 покладається необхідність запобігання спробам:

1)Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачуєтьсяу вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до десяти років, існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_3 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_3 , не має стійких соціальних зв`язків та не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню ОСОБА_3 за викликом слідчого, прокурора та суду;

Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

2)Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: ОСОБА_3 в подальшому може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а саме на ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки останні проходять військову службу в одній військовій частині з обвинуваченим;

3)Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується,оскільки обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, в умовах воєнного стану, а також має судимість за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. З огляду на це, а також те, що обвинуваченому загрожує покарання до 10 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім іншого злочину..

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно обвинуваченого пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Крім того, перебування поза межами тримання під вартою, ОСОБА_3 , як особа, що не має підстав для звільнення з військової служби зобов`язаний буде повернутися до підрозділу, в якому він проходить службу, тобто до місця, де також проходять службу свідки, що беззаперечно створить умови для здійснення тиску на них.

Окремо слід зауважити, що обвинувачений ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із чим неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою обвинуваченого, що дасть останньому можливість переховуватись від правосуддя, наддасть останньому можливість переховуватись від суду.

За таких обставин покладення обов`язків без застосування запобіжного заходу не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість обвинуваченого свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що обвинувачений ОСОБА_3 має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_3 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту ОСОБА_3 .

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого,

а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, також враховуючи вкрай напружену ситуацію пов`язану з введенням воєнного стану в країні, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_3 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується, що підтверджується вчиненням ОСОБА_3 тяжкого злочину, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом обрання застосування більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_3 його майновий стан, а також те, що поведінка обвинуваченого спрямована на завдання шкоди авторитету правоохоронних органів, Національної гвардії та Сил безпеки та оборони в цілому, з огляду на військову загрозу державі Україна з боку російської федерації, та те, що існує суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства визначення застави як альтернативного запобіжного заходу є недоцільним.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, може переховуваться від органу досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На цих підставах заявник клопотання просить продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахтистроком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні обвинувачений погодився із клопотанням прокурора.

В судовому засіданні захисник, з урахуванням позиції обвинуваченого, також погодився із заявленим клопотанням.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2024 р. щодо ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 серпня 2024 року.

Ухвалою 22.07.2024 р Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19.09.2024 р..

Обґрунтовуючи клопотання прокурор у судовому засіданні пояснив, що мається ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Судом враховується реальне існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд приймає до уваги, що існує певна ймовірність того, що він, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Таким чином судом встановлено, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, суд звертає увагу на наступне.

Обвинувачений обізнаний про адресу мешкання свідків, а тому, перебуваючи на волі, може вжити заходів щодо незаконного впливу на вказаних осіб.

У зв`язку з цим судом враховується реальне існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Щодо ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого вчинити інші кримінальні правопорушення суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_3 вироком від 17.05.2023 р. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

У справі, що розглядається, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Отже вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 має системний характер, що свідчить про його високу суспільну небезпечність та відсутність переконань, направлених на дотримання законів України, про кримінальну спрямованість поведінки обвинуваченого та стійке небажання стати на шлях виправлення.

На цих підставах суд вважає реальне існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При вирішення питання про дію запобіжного заходу, судом оцінюються в сукупності обставини, визначені статтею 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину; вік та стан здоров`я обвинуваченого, який тяжких захворювань чи інвалідності не має; відомості про особу обвинуваченого, який не одружений, має постійне місце проживання; раніше судимий.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, однак, з урахуванням встановлених судом обставин, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 , тяжкого злочину, наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає можливим продовжити відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених, зокрема, ст. 407 КК України.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , а саме, що він, будучи військовослужбовцем, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти порядку несення служби під час воєнного стану, пов`язаного з самовільним залишенням військової частини в умовах воєнного стану, суд дійшов висновку про не можливість визначення застави у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене суд вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 314-316, 331, 369, 372, 376, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , заявленого у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000886 від 09.12.2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 (включно) листопада 2024 року без визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений 18 вересня 2024 р. о 08 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1 »

В іншій частині ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1