Єдиний унікальний № 946/7055/24
Провадження № 1-кп/946/551/24
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

25 вересня 2024 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у м. Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000929, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїлі Одеської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, працюючого за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей в силу ст. 55 Кримінального кодексу України 1960 р. (далі КК 1960 р.) та ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

інші учасники судового провадження: потерпілий ОСОБА_6 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.11.07.2024 приблизно о 09:40 годині ОСОБА_3 , знаходячись біля магазину «Кристал», розташованого за адресою: вул. Василя Сліпака, 14 кут вул. Татарбунарської в м. Ізмаїлі Одеської області, побачив як водій припаркував біля входу вказаного магазину свій автомобіль марки «Mersedes-Benz Sprinter 310 D» білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 та пішов у своїх справах у магазин, при цьому переднє пасажирське вікно не зачинив, а ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно протиправний характер своїх дій, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу таємно викрав барсетку коричневого кольору з шкірозамінника, всередині якої знаходились грошові кошти у сумі 1 350 євро, що за курсом НБУ станом на 11.07.2024 складає 59 504,76 грн, 400 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.07.2024 складає 16 285,84 грн, та 7 000 грн, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 82 790,60 грн.

2.Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Стаття (частина статті) КК, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

3.Кримінальний кодекс України

«Стаття 185. Крадіжка

1. Таємне викрадення чужого майна (крадіжка)

…

4. Крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану,

карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

4.Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження доказів, обсяг яких був визначений відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК. Враховуючи, що учасники судового провадження не піддали сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, а також того, що у суду не виникли сумніви у добровільності їх позицій, суд за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням документів, що стосуються його особи та заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

5.Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. Він детально розповів про обставини кримінального правопорушення, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, перелік та суму коштів, якими він заволодів, та пояснив, що в липні 2024 року він побачив як біля магазину, що розташований на перехресті вул.Татарбунарської та вул. Василя Сліпака у м. Ізмаїлі Одеської області, припаркувався автомобіль марки «Mersedes-Benz», водій якого вийшов у магазин, а вікно з боку пасажирського сидіння залишилось відкритим. Через це відкрите вікно він взяв барсетку, почекав поки водій поїде з місця, після чого пішов додому. В барсетці виявилися кошти різними купюрами: і євро, і доларі, і гривні. Більшість гривень він витратив на власні потреби, також витратив частину євро. А решту частину, що він не витратив, це близько 60 000 грн, він повернув поліцейськім, коли вони до нього звернулися з приводу цієї крадіжки. З витрачених ним коштів він нічого не повернув потерпілому.

6.Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчинені ним кримінального правопорушення, та з урахуванням того, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався у встановленому порядку, та діяв станом на момент вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, тобто станом на 11.07.2024, відповідно до Указу Президента України № 271/2024 від 06.05.2024, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 3684-IX від 08.05.2024, кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Мотиви зміни обвинувачення

7.Разом з цим, слід зазначити, що стороною обвинувачення не доведена наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 така кваліфікуюча ознака як повторність. Так, на підтвердження цієї кваліфікуючої ознаки, прокурор послався на ту обставину, що на теперішній час в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області на розгляді перебувають інші кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі і проти власності, надавши суду довідку про судимість ОСОБА_3 , з якої вбачається, що до суду були направленні інші кримінальні провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК. Інших доказів на підтвердження наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуючої ознаки «повторно» за ч. 4 ст. 185 КК прокурором надано не було.

8.Але суд не погоджується з доводами сторони обвинувачення з таких підстав.

9.Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

10.Згідно з вимогами ч. 4 ст. 32 КК повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

11.Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 88 КК, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

12.Отже, при наявності на розгляді суду іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень також проти власності без ухвалення відносно нього обвинувального вироку, який набрав би законної сили, не можна вважати, що він вчиняє кримінальне правопорушення повторно.

13.З наданих прокурором довідки про судимість та з вироків вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово був судимим, але судимості за усіма вироками на даний час погашені в силу ст. 55 КК 1960 р. та ст. 89 КК.

14.З довідки про судимість також вбачається, що до суду були направлені обвинувальні акти відносно ОСОБА_3 , у тому числі за ч. 3 ст. 189 КК, які об`єднані в одне провадження, але обвинувальний вирок по ним не ухвалювався. У зв`язку з цим ОСОБА_3 у силу ч. 1 ст. 88 КК визнається таким, що не має судимості за вказаними обвинувальними актами, оскільки обвинувальний вирок відносно нього не ухвалювався.

15.Крім того, при ухваленні цього вироку суд також враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що викладений у постанові від 14.09.2020 у справі №591/4366/18, згідно якому єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні. Таким чином, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Проте у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.

16.Отже, з урахуванням зазначених обставин, положень чинного законодавства а також усталеної судової практики на час ухвалення цього вироку у суду відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення повторно.

17.У зв`язку з викладеним, суд у силу ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення, вважає за можливе вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, та кваліфікувати кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), виключивши таким чином з правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 , кваліфікуючу ознаку «повторно», оскільки це покращує його становище.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

18.До обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Суд не вбачає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , як щире каяття, оскільки визнання вини є відмінним від щирого каяття, та визнання вини автоматично не означає наявність щирого каяття. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.11.2020 у справі № 495/5499/18, поняття «щире каяття» відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Але під час судового розгляду, обвинувачений, хоча і зазначив, що визнав вину у висунутому обвинуваченні, але не виказав щирий жаль з приводу своїх дій, не засудив свою поведінку. У даному випадку також відсутня й така обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, у зв`язку з тим, що частина грошовий коштів у розмірі 400 доларів США, 1 100 Євро та 735 грн потерпілому була повернута тільки завдяки зверненню до обвинуваченого поліцейських. Обвинувачений же добровільно нічого потерпілому не повернув з тих коштів, які він встиг витратити.

19.Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_3 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися під час судового розгляду, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Мотиви призначення покарання

20.При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. ст. 65 67 КК враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

21.Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисний тяжкий злочин проти власності.

22.Згідно абз. 17 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якій ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як дуже високі. Орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

23.З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , того, що він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відсутності обставин, що обтяжують його покарання, дуже високих ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, розміру заподіяної потерпілому майнової шкоди, думку потерпілого, який просив суд суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його волі, того, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин за цим вироком в той час, коли на розгляді в суді знаходилося відносно нього інше кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні також умисних чисельних кримінальних правопорушень, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, а також вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі, але ближче до нижньої межі санкції. Водночас, з урахуванням встановлених обставин, відомостей про особу обвинуваченого суд не вбачає підстав для застосування положень як ст. 69 КК, так і ст. 75 КК, оскільки його виправлення неможливе без застосування реального покарання. Суд дійшов висновку, що призначення покарання у виді позбавлення волі ближче до нижньої межі санкції буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухвалені вироку

24.Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні був затриманий 11.07.2024, що підтверджується відповідним протоколом, та досі перебуває під вартою, оскільки ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2024 відносно нього був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого продовжувався у встановленому законом порядку та спливає 03.11.2024.

25.Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з метою виконання вироку та запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, строк його тримання під вартою має бути продовжений до набранням вироком законної сили.

26.У силу вимог ч. 5 ст. 72 КК попереднє ув`язнення з 11.07.2024 до набрання вироком законної сили має бути зараховане у строк покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі з розрахунку день за день.

27.Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 369 371, 373 375, ч. 15 ст. 615 КПК, суд

ухвалив:

1. ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

2.Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

3.Строк покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 11 липня 2024 року, зарахувавши йому таким чином згідно ч. 5 ст. 72 КК в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11 липня 2024 року до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку день за день.

4.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

5.Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК.

6.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

7.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

8.Під час судового провадження судом застосовувалися Правила організації ефективного кримінального судочинства, які введені в дію рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020, з якими можна ознайомитись на сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 у розділі «Громадянам», вкладка «Проект «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін», а також у секретаря судового засідання.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1