КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5438/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року, -

за участю:

представника - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.07.2024 року частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000620 від 24.02.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучене майно 17 квітня 2024 року, під час затримання ОСОБА_6 , в порядку ст. 208 КПК України, а саме на: мобільний телефон «Nomi» з абонентськими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІМЕН: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який поміщено до спец-пакету PSP 1257295, мобільний телефон «Samsung» з абонентським номером НОМЕР_5 , ІМЕН: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , який поміщено до спец-пакету № PSP1257294, мобільний телефон «Redmi» з абонентськими номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , IMEI1: НОМЕР_10 IMEI2 НОМЕР_11 , який поміщено до спец-пакету №PSP 1257293.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в інтересах власника майна ОСОБА_6 , в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.07.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно 17 квітня 2024 року, під час затримання ОСОБА_6 , в порядку ст. 208 КПК України, а саме на: мобільний телефон «Nomi» з абонентськими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІМЕН: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який поміщено до спец-пакету PSP 1257295, мобільний телефон «Samsung» з абонентським номером НОМЕР_5 , ІМЕН: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , який поміщено до спец-пакету № PSP1257294, мобільний телефон «Redmi» з абонентськими номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , IMEI1: НОМЕР_10 IMEI2 НОМЕР_11 , який поміщено до спец-пакету №PSP 1257293.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник зазначає, що слідчий всупереч положенню ч. 6 ст. 236 КПК України, на місці проведення обшуку не здійснив пошук, виявлення і фіксацію даних, які би могли свідчити про приналежність зазначених речових доказів до кримінального правопорушення, яке розслідується. Тобто формально поставившись до процедури проведення обшуку, не перевіривши факт приналежності зазначених телефонних номерів та мобільних терміналів систем зв`язку до обставин кримінального переслідування ОСОБА_6 , слідчий так же формально прийшов і до висновку про приналежність вилучених речей до речових доказів.

Вказує, що слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва були грубо порушені порядок та процесуальні строки накладення арешту на тимчасово вилучене майно. Згідно із ч. 6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. З наведеного вбачається, що законодавцем встановлено чіткий строк, протягом якого слідчий суддя повноважний прийняти рішення про арешт тимчасово вилученого майна, а саме протягом 72 годин з дня надходження відповідного клопотання, та визначено, що у разі, якщо до збігу даного строку рішення арешт майна прийняте не було, останнє підлягає негайному поверненню особі, у якої його було вилучено.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ ВП № 1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування, у кримінальному провадженні № 0000620, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_6 , набувши досвіду у вчиненні злочинів, що посягають на моральні засади суспільства в частині задоволення статевих потреб за грошову винагороду, визначивши вчинення як джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування, з метою незаконного збагачення, з корисливих спонукань, всупереч врегульованих законом суспільних відносин щодо моральних засад суспільства, в частині задоволення статевих потреб, діючи групою осіб, вчиняли кримінальні правопорушення, спрямовані на забезпечення діяльності з надання сексуальних послуг особами жіночої статі, з метою отримання прибутку (утримання місць розпусти, звідництво для розпусти, вчинені з метою наживи та сутенерство).

З цією метою, у незазначений слідством день та час, у невстановленому місці ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , вступили в злочинну змову, спрямовану на утримання місця розпусти, звідництво для розпусти з метою наживи та сутенерства, тобто дії по забезпеченню заняття проституцією іншими особами щодо кількох осіб.

Зокрема, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_6 , маючи на меті власне збагачення, діючи за попередньою змовою, вирішили зайнятися сутенерством та у приміщенні кв. 15, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 забезпечували надання особами жіночої статі послуг інтимного характеру та звідництво їх із клієнтами, з метою наживи.

З цією метою, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , організовували роботу дівчат, які надавали інтимні послуги сексуального характеру, займались їх звідництвом із клієнтами для надання послуг інтимного характеру та ведення контролю за оплатою вказаних послуг між клієнтом та особами жіночої статі, які надавали послуги сексуального характеру. Так, ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_6 , діючи за попередньою домовленістю, з метою наживи, інструктували дівчат, які бажали займатися проституцією, проводили співбесіди, інструктажі з приводу оплати вступу в статевий акт з клієнтами, при цьому вартість такої послуги складала від 1200 (однієї тисячі двісті) гривень за годину.

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_6 , діючи за попередньою домовленістю, з метою наживи, відповідно до розподілених ролей, у період часу з січня 2024 року по 17 квітня 2024 року, у приміщенні кв. 15, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечували надання особами жіночої статі послуг сексуального характеру за грошову винагороду та виплачували дівчатам, які надавали інтимні послуги клієнтам, у якості заробітної плати грошові кошти отримані в результаті злочинної діяльності.

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою, згідно домовленості, за забезпечення зайняттям особами жіночої статі проституцією, отримували від клієнтів грошові кошти, за надання особами жіночої статі інтимних послуг. В подальшому отримані кошти розподілялись між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_6 , що діяли за попередньою змовою та особами жіночої статі, які надавали послуги сексуального характеру, яким виплачувалось 50 (п`ятдесяти) відсотків, від коштів, що оплатив клієнт за отримання послуг сексуального характеру.

17.04.2024 року під час затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку ст. 208 КПК України виявлено та вилучено:

- особисті речі у сумці чорного кольору, які поміщено до спец-пакету ЕХ0331230;

- мобільний телефон марки «Nomi» з абонентськими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який поміщено до спец-пакету PSP 1257295;

- мобільний телефон марки «Samsung» з абонентським номером НОМЕР_5 , ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , який поміщено до спец-пакету № Р8Р1257294.

- мобільний телефон марки «Redmi» з абонентськими номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , ІМЕІ1: НОМЕР_12 , який поміщено до спец-пакету № Р8Р 1257293.

17.04.2024 року вищеперераховане вилучене майно постановою слідчого СВ ВП № 1 Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_15 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

23.04.2024 року (клопотання датоване 18.04.2024 року) слідчий СВ ВП № 1 Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 за погодженням із прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно 17 квітня 2024 року, під час затримання ОСОБА_6 , в порядку ст. 208 КПК України, а саме на: особисті речі у сумці чорного кольору, які поміщено до спец-пакету ЕХ0331230; мобільний телефон «Nomi» з абонентськими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІМЕН: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який поміщено до спец-пакету PSP 1257295, мобільний телефон «Samsung» з абонентським номером НОМЕР_5 , ІМЕН: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , який поміщено до спец-пакету № PSP1257294, мобільний телефон «Redmi» з абонентськими номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , IMEI1: НОМЕР_10 IMEI2 НОМЕР_11 , який поміщено до спец-пакету №PSP 1257293.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.07.2024 року вказане клопотання слідчого частково задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно 17 квітня 2024 року, під час затримання ОСОБА_6 , в порядку ст. 208 КПК України, а саме на: мобільний телефон «Nomi» з абонентськими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІМЕН: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який поміщено до спец-пакету PSP 1257295, мобільний телефон «Samsung» з абонентським номером НОМЕР_5 , ІМЕН: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , який поміщено до спец-пакету № PSP1257294, мобільний телефон «Redmi» з абонентськими номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , IMEI1: НОМЕР_10 IMEI2 НОМЕР_11 , який поміщено до спец-пакету №PSP 1257293.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчий та прокурор зазначили обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси фізичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів представника стосовно пропуску слідчим суддею строку для розгляду клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів провадження, 18.04.2024 року (23.04.2024 року клопотання було зареєстроване в суді, про що свідчить відмітка на справі) слідчий СВ ВП № 1 Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 за погодженням із прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 звернулася до Шевченківського районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29.04.2024 року частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000620, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України (перелік майна зазначається в резолютивній частині ухвали).

В подальшому представником ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29.04.2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.06.2024 року частково задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , скасовано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29.04.2024 року та постановлено нову ухвалу, якою, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції клопотання слідчого СВ ВП № 1 Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000620, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України.

30.07.2024 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва вказане клопотання слідчого частково задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно 17 квітня 2024 року, під час затримання ОСОБА_6 , в порядку ст. 208 КПК України, а саме на: мобільний телефон «Nomi» з абонентськими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІМЕН: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який поміщено до спец-пакету PSP 1257295, мобільний телефон «Samsung» з абонентським номером НОМЕР_5 , ІМЕН: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , який поміщено до спец-пакету № PSP1257294, мобільний телефон «Redmi» з абонентськими номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , IMEI1: НОМЕР_10 IMEI2 НОМЕР_11 , який поміщено до спец-пакету №PSP 1257293.

Вказані відомості, що містяться у матеріалах провадження, засвідчують факт дотримання слідчим суддею визначених законом строків для розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, а отже спростовують доводи представника в цій частині, які в свою чергу не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.07.2024 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000620 від 24.02.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучене майно 17 квітня 2024 року, під час затримання ОСОБА_6 , в порядку ст. 208 КПК України, а саме на: мобільний телефон «Nomi» з абонентськими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІМЕН: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який поміщено до спец-пакету PSP 1257295, мобільний телефон «Samsung» з абонентським номером НОМЕР_5 , ІМЕН: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , який поміщено до спец-пакету № PSP1257294, мобільний телефон «Redmi» з абонентськими номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , IMEI1: НОМЕР_10 IMEI2 НОМЕР_11 , який поміщено до спец-пакету №PSP 1257293, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4