Справа № 577/4945/24
Провадження № 1-в/577/185/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2024 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника ДУ «Конотопська ВК (№130)» ОСОБА_4

засудженої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Конотоп клопотання начальника Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» про звільнення засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2022 року за ч. 2 ст. 190 КК України та вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України внаслідок декриміналізації Закону,-

ВСТАНОВИВ:

Начальник Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» (далі ДУ «КВК (№130)» звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2022 року та вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Представник ДУ «КВК (№130)» ОСОБА_4 та засуджена ОСОБА_5 , кожен окремо, клопотання підтримали фактично пославшись на доводи викладені у зверненні.

Прокурор не заперечує задоволенню клопотання.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженої, суд дійшов такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 3 КК України передбачено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та (або) до кримінального процесуального законодавства України, та (або) до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність, передбачена ст. 51 КУпАП.

Внесення змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, оскільки вказані зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібне викрадення чужого майна, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка) чи заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за що передбачена кримінальна відповідальність.

В судовому засіданні встановлено, що за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2022 року ОСОБА_5 засуджена за ч. 2 ст. 190 КК України до 02 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 04.09.2020 року Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 02 роки 03 місяці.

Як вказано у наведеному вироку 09.07.2022 року близько 10 год. ОСОБА_5 знаходячись біля під`їзду №4, будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, попросила у ОСОБА_6 належний йому мобільний телефон, марки «Нокіа 3.1», синього кольору, під приводом здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості намірів ОСОБА_5 , передав останній належний йому мобільний телефон марки «Нокіа 3.1», синього кольору. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 взяла добровільно переданий ОСОБА_6 мобільний телефон, марки «Нокіа 3.1», синього кольору та здійснила телефонний дзвінок. В подальшому, не маючи наміру повертати його останньому, ОСОБА_5 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволікся, ОСОБА_5 , утримуючи при собі мобільний телефон ОСОБА_6 , відійшла від потерпілого ОСОБА_6 та зайшла за будинок АДРЕСА_1 , тим самим зникла з поля зору потерпілого ОСОБА_6 . Після чого, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_6 не спостерігає за її діями, утримуючи при собі мобільний телефон марки «Нокіа 3.1», синього кольору вартістю 992 гривні, ОСОБА_5 зникла з місця вчинення злочину, розпорядившись майном на власний розсуд. Умисними діями ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 спричинено матеріальний збиток на суму 992 гривні.

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2020 року ОСОБА_5 засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до 01 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано до покарання, призначеного цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.01.2020 року у виді обмеження волі строком на 01 рік 06 місяців, остаточно призначено покарання у виді 02 років обмеження волі.

Як вбачається з вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2020 року ОСОБА_5 визнана винною в тому, що 10 червня 2020 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходилися за місцем мешкання останнього, за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 побачила , що в спальній кімнаті на столі знаходився планшет марки «Lenovo ТВЗ-710і» який належав ОСОБА_8 , в цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного планшету. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи у приміщені квартири АДРЕСА_3 за вказаною вище адресою, скориставшись тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 лягли відпочивати та, переконавшись що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, із корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, зі столу, який знаходився у спальній кімнаті, таємно викрала планшет марки «Lenovo ТВЗ-710і», який належить ОСОБА_8 , після чого з викраденим майном покинула місце скоєння кримінального правопорушення. В подальшому ОСОБА_5 , розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1614 гривень.

З вищевказаних вироків слідує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_5 вчинила 09.07.2022 року, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України 10.06.2020 року.

Законом № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

За правилами пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно із підпунктом 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», становив 2102 грн., а 50 відсотків від його розміру - 1051 грн., станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», становив 2481 грн., а 50 відсотків від його розміру - 1240,50 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи суми викраденого майна, за які було засуджено ОСОБА_5 вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2022 року за ч. 2 ст. 190 КК України та вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України, суд приходить висновку, що на останню розповсюджується дія Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Відтак, ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування покарання за вказаними вироками у зв`язку з усуненням караності діяння.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника державної установи «Конотопська виправна колонія (№ 130)» про звільнення засудженої ОСОБА_5 від покарання за діяння, караність якого усунена законом, задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити засуджену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2022 року, яким вона визнана винною та засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та від покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2020 року, яким вона визнана винною та засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1