ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2186/24 Справа № 208/2104/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Камянської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000093, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська, громадянки України, освіта середньо-технічна, не працююча, не заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.07.2015 року, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.08.2017 року, за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі;

- вироком Дніпровського апеляційного суду від 24.04.2018 року за ч. 1 ст. 185, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнилася умовно-достроково звільнилась 29.11.2022 року;

- вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.11.2023 року за ч. 1 ст. 190, 75 КК України до 1 року обмеження волі, з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року ОСОБА_6 визнано винною у пред`явленому обвинуваченні за ст. 395 КК України та призначено їй покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 гривень на користь держави.

На підставі ст. 71, 72 КК України, покарання з теперішнім вироком та попереднім вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 листопада 2023 року, виконувати самостійно.

Цим вироком ОСОБА_6 визнана винною за наступних обставин.

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 29.11.2022, згідно п. «г» ст. 3, ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими із місць позбавлення волі» ОСОБА_6 встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік.

29.11.2022 року ОСОБА_6 звільнено з ДУ «Кам`янська виправна колонія № 34», та їй оголошено ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 29.11.2022 року, згідно якої ОСОБА_6 : заборонено вихід з будинку з 21:00 год. до 5:00 год.; заборонено перебувати в ресторанах, готелях, вокзалах, кафе де продаються спиртні напої; заборонено виїзд за межі району (міста); зобов`язано з`являтись на реєстрацію до відділення поліції 4 рази на місяць.

Після звільнення з установи виконання покарань ОСОБА_6 прибула до адреси, яку вказала як постійне місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 06.03.2023 року ОСОБА_6 змінила місце проживання з повідомленням органів поліції, та почала проживати за адресою: АДРЕСА_3 , яка знаходиться під юрисдикцією Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області.

06.04.2023 року співробітниками ДОП СДОП Кам`янського РУП ОСОБА_6 ознайомлено з правилами адміністративного нагляду і попереджено про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду.

15.09.2023 року, ОСОБА_6 змінила адресу проживання та заявила про бажання проживати за адресою: АДРЕСА_2 , про що письмово повідомив Кам`янське РУП ГУНП у Дніпропетровській області.

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 21.11.2023 , керуючись ст. 3,5,6 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими із місць позбавлення волі» адміністративний нагляд відносно ОСОБА_6 було продовжено на 6 місяців, та встановлено наступні обмеження: заборонено виїзд за межи міста Кам`янське без дозволу Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, котрий здійснює нагляд; заборонено знаходитись у місцях реалізації спиртних напоїв: барів, кафе, ресторанів та інших питних закладів цілодобово; заборонений вихід з квартири за місцем мешкання АДРЕСА_2 з 21.00 год. до 05.00 год. за виключенням часу, пов`язаного з працею; зобов`язано явкою на відмітку до Кам`янського РУП 1-й; 2-й; 3-й; 4-й понеділок кожного місяця у період часу з 10.00 до 18.00 г. до сектору превенції за адресою АДРЕСА_4 .

Будучи ознайомленою з правилами адміністративного нагляду, ОСОБА_6 не пізніше 24.01.2024 року, усвідомлюючи, що порушення встановлених обмежень та правил тягне кримінальну відповідальність, з метою ухилення від такого нагляду, не повідомивши працівників Кам`янського РУП, самовільно залишила місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ст. 395 КК України як порушення правил адміністративного нагляду - самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

В апеляції:

- прокурор вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст. 395 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за новим вироком, повністю приєднати покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 листопада 2023 року та остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та штрафу у розмірі 850 гривень, вказані покарання виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 раніше судима за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 листопада 2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з іспитовим строком 1 рік.

У даному кримінальному провадженні, злочин передбачений ст. 395 КК України, обвинувачена вчинила не пізніше 24 січня 2024 року, тобто в період іспитового строку на попереднім вироком.

Однак, при призначенні покарання суд, в порушення вимог ст. 71 КК України, не призначив покарання за сукупністю вироків, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Крім того, вказує, що в резолютивній частині вироку, суд припустився помилки та не вказав сам вид покарання "штраф", прописавши покарання наступним чином: "призначити їй покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 гривень на користь держави". Тобто, судом у вироку не було застосовано жоден з передбачених ст. 51 КК України видів покарань, а зазначено лише розмір.

Також прокурор зазначає, що станом на 26 березня 2024 року санкція статті 395 КК України передбачала лише один безальтернативний вид покарання - арешт, а вироком від 26 березня 2024 року, суд фактично призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, тобто застосував положення ч. 1 ст. 69 КК України, відповідно до якої, суд має право ...перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. Таким чином суд при призначенні покарання перейшов до іншого більш м`якого виду покарання не зазначивши застосування положень ст. 69 КК України та не обґрунтував це в належний спосіб.

Заслухавши учасників судового провадження, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_6 , яка не заперечувала проти апеляції прокурора, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації її дій за ст. 395 КК України в апеляції прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, суд вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, за змістом ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК України, судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за нове кримінальне правопорушення, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Окрім цього, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції мав враховувати роз?яснення, які містяться у абз. 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання

Так, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше судима вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 листопада 2023 року за 4. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком1 рік на підставі ст. 75 КК України.

За оскаржуваним вироком ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України не пізніше 24 січня 2024 року, тобто в період іспитового строку вказаного вище вироку, а тому підлягають застосуванню положення ст. 71 КК України.

Однак, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції хоча і постався на положення ст. 71 КК України, при цьому не визначив встановлений даною нормою порядок, оскільки не призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, пославшись на самостійне виконання вироків, в тому числі і попереднього вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 листопада 2023 року, яким ОСОБА_6 звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, покарання за яким підлягає самостійному виконанню, що призвело до неправильного застосування положень ст. 71 КК України.

При цьому також враховується, що станом на дату ухвалення оскаржуваного вироку судом першої інстанції, санкція статті 395 КК України передбачала лише один безальтернативний вид покарання - арешт, а за вироком від 26 березня 2024 року, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, тобто фактично застосував положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейшов до іншого більш м`якого виду покарання не зазначивши застосування положень ст. 69 КК України та не обґрунтував це в належний спосіб.

Крім того, п.1 абз 1 ст. 51 КК України, передбачає як вид покарання "штраф". Частиною 1 статті 53 КК України, визначено, що "штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті".

Однак, у резолютивній частині вироку суд припустився помилки і не вказав сам вид покарання "штраф", зазначивши лише про його розмір, тобто не застосував жодного з передбачених ст. 51 КК України видів покарань.

Вирішуючи питання призначення покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховується ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального проступку, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, знаходилася в реєстрі лікаря нарколога з 2017 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів, синдром залежності, в реєстрі психіатра на обліку не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, а саме визнання вини, щире каяття, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Таким чином, враховуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання, керуючись приписами ст. 5 КК України, в межах санкцій ст. 395 КК України, в редакції Закону України № 3342-IX від 23 серпня 2023 року, виді штрафу, та на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, повністю приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 листопада 2023 року, остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та штрафу у розмірі 850 гривень, покарання за якими слід виконувати самостійно.

Саме такий вид та розмір покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для її виправлення, сприятиме перевихованню та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 420 КПК, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З наведених підстав вирок суду підлягає скасуванню та ухваленню апеляційною інстанцією нового в частині призначенням покарання обвинуваченій ОСОБА_6 у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Камянської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000093, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст. 395 КК України, в редакції Закону України № 3342-IX від 23 серпня 2023 року, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за новим вироком, повністю приєднати покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 листопада 2023 року та остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та штрафу у розмірі 850 гривень, які кожне виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4