Провадження №1-кп/127/553/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Підгородці Сколівського району Львівської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, заміжньої, непрацюючої, яка має двох неповнолітніх дітей, громадянки України,

у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2024 за № 0000658, за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та представника - адвоката ОСОБА_7 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_3 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 15.04.2024 близько 13 год. 20 хв. разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на набережній «Рошен», яка розташована по вул. Кармелюка в м. Вінниці. Перебуваючи на березі річки Південний Буг, яка є глибоководною та з інтенсивною течією води, 15.04.2023 близько 13 год. 20 хв., ОСОБА_3 раптово штовхнула свого малолітнього сина ОСОБА_5 у річку Південний Буг, після чого схопила руками за плечі та заштовхала у воду на відстань приблизно 10 метрів від берега, після чого утримуючи руками плечі та шию останнього, ОСОБА_3 занурила у воду свого малолітнього сина з головою, намагаючись таким чином спричинити механічну асфіксію (утоплення) та позбавити його життя.

Однак, дії ОСОБА_3 , спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_5 , були припинені, оскільки дії ОСОБА_3 були помічені сторонньою особою, що випадково перебувала неподалік та своєчасно допомогла потерпілому і витягнула його з води.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , малолітньому потерпілому ОСОБА_5 спричинене тілесне ушкодження - загальне охолодження, яке виникло від дії низької температури, яке згідно висновку судово-медичної експертизи належить до легких тілесних ушкоджень.

Дане суспільно небезпечне діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, - закінчений замах на умисне вбивство людини, вчинений відносно малолітньої дитини.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що в той день вона пішла забирати молодшого сина зі школи. Коли вони йшли додому, вона купила сину морозиво та вони вірішили погодувати качок. Купивши хліб, вони підійшли до краю набережної та коли син був біля води, вона штовхнула його у воду. Після цього сама також зайшла у воду і утримувала сина за плечі у воді. Через деякий час перехожий зайшов у воду і дістав її сина. Вона також вийшла з річки. Про вчинене дуже шкодує, не може пояснити чому таке сталося, вона любить своїх дітей. Проти задоволення клопотання про застосування до неї примусових заходів медичного характеру заперечувала, оскільки вона вже неодноразово лікувалася у психіатричній лікарні і наразі вважає, що не потребує госпіталізації, а лише амбулаторного лікування.

Захисник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8 не заперечувала проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 . Разом з тим, просила госпіталізувати ОСОБА_3 до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_3 є його дружиною, вони проживають разом зі своїми дітьми. В 2017 році у його дружини виявили психічні розлади та він вперше помістив її на лікування у психіатричну лікарню. Після виписки ОСОБА_3 почувала себе добре. В січні 2024 року йому прийшла повістка про проходження військово-лікарської комісії, її побачила дружина та в неї сталося загострення хвороби. В січні .2024 він знову помістив дружину на лікування до психіатричної лікарні. Після двох тижнів лікування дружину було виписано з лікарні. 15.04.2024 він перебував на роботі та зателефонував до своєї тещі, яка повідомила, що ОСОБА_3 пішла забирати молодшого сина зі школи. Через деякий час до нього зателефонували працівники поліції та запитавши чи є ОСОБА_9 його сином, попросили приїхати до " ОСОБА_10 ". Він відразу поїхав і по приїзду від працівників поліції йому стало відомо, що його дружина ОСОБА_3 хотіла втопити їх малолітнього сина ОСОБА_11 в річці Південний Буг. Претензій до ОСОБА_3 він та син не мають, оскільки розуміють, що ОСОБА_3 . хвора, проти задоволення клопотання заперечував, просив госпіталізувати ОСОБА_3 до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду.

Представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , враховуючи висновок судово-психіатричного експерта.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримала клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та просила суд застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, керучись при цьому висновок судово-психіатричного експерта та положеннями ст. 94 Кримінального кодексу України, оскільки ОСОБА_3 вчинила суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя іншої особи.

В обґрунтування поданого клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 сторона обвинувачення посилається на такі докази, які були досліджені судом безпосередньо під час судового провадження.

Так, з досліджених судом доказів вбачається, що відомості про кримінальне провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2024 за № 0000658.

З протоколу огляду місця події від 15.04.2024 та додатку до нього вбачається, що огляд проводився на відкритій ділянці місцевості, що розташована поблизу річки Південний Буг у м. Вінниці, поблизу "Набережної Рошен" по вул. Кармелюка. В ході огляду нічого не вилучалось.

Допитаний під час досудового розслідування відповідно до Порядку реалізації пілотного проєкту щодо запровадження центрів захисту дитини (за моделлю ОСОБА_12 ) малолітній потерпілий ОСОБА_5 зокрема показав, що 15.04.2024 його забрала зі школи мама, вони пішли гуляти, коли вони спустилися до річки мама штовхнула його у воду, зайшла у воду та тримала його голову під водою. Він кликав на допомогу, вибратися з води йому допоміг хлопець. Після цього до них приїхали поліція та швидка допомога і його забрали до лікарні.

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.04.2024 з додатком до нього, було затримано ОСОБА_3 та під час затримання ОСОБА_3 у неї вилучено: спортивну кофту малинового кольору, футболку гірчичного кольору з написами чорного кольору, штани темно-синього кольору, у вологому стані, які поміщено до спец. пакету НПУ № PSP 3363463.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.04.2024 з довідкою до нього, вбачається, що впізнання проведено за участю свідка ОСОБА_13 , який в присутності законного представника та понятих, впізнав за загальними рисами обличчя особу на фото № 3, де зображена ОСОБА_3 , як особу яка 15.04.2024 у воді річки Південний Буг тримала дитину і намагалася втопитися і втопити дитину.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.04.2024 з довідкою до нього вбачається, що впізнання проведено за участю свідка ОСОБА_14 , який в присутності законного представника та понятих, впізнав за загальними рисами обличчя особу на фото № 2, де зображена ОСОБА_3 , як особу яка 15.04.2024 на " ОСОБА_15 " намагалась втопити хлопчика.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.04.2024 з довідкою до нього, вбачається, що впізнання проведено за участю свідка ОСОБА_16 , який в присутності понятих, впізнав за загальними рисами обличчя особу на фото № 3, де зображена ОСОБА_3 , як особу яку 15.04.2024 під час несення служби побачив на "Набережній Рошен" із дитиною, в мокрому одязі.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.04.2024 з довідкою до нього, вбачається, що впізнання проведено за участю свідка ОСОБА_17 , який в присутності понятих впізнав за загальними рисами обличчя особу на фото № 3, де зображена ОСОБА_3 , як особу яку 15.04.2024 під час несення служби побачив на " ОСОБА_15 " із дитиною, в мокрому одязі.

Крім того, з протоколу огляду документа від 15.04.2024 з відеозаписом до нього вбачається, що оглянуто два відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів поліцейських батальйону УПП у Вінницькій області ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , на яких зафіксовано розмову ОСОБА_3 та її сина з поліцейськими поблизу річки ОСОБА_18 на "Набережній Рошен" по вул. Кармелюка у м. Вінниці, під час якої ОСОБА_3 зазначала, що вони хотіли втопитися, а малолітній потерпілий ОСОБА_5 розповів, що його мати хотіла його втопити.

З протоколу огляду документа від 17.04.2024 з відеозаписом до нього вбачається, що оглянуто чотири відеозаписи із зовнішніх камер відеоспостереження, на яких зафіксовано ділянку місцевості "Набережна Рошен" в м. Вінниці, ділянку місцевості "Набережна Рошен" в напрямку вул. Кармелюка м. Вінниці, внутрішню частину подвір`я заводу "Roshen" та частину тротуару набережної та рух ОСОБА_3 з дитиною 15.04.2024.

Із довідки виданої КНП "ВМКЛ "ЦМ та Д" вбачається, що ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в КНП "ВМКЛ "ЦМ та Д" з діагнозом: «загальне охолодження».

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого педіатричного відділення старшого дитинства № 1588, ОСОБА_5 був доставлений у стаціонар КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» 15.04.2024 із «загальним переохолодженням» та перебував на лікуванні до 19.04.2024.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 303/304/344 від 02.05.2024 21.05.2024, на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_5 , 2015 р.н., даних "медичної карти стаціонарного хворого" № 1588 з ВМКЛ "Центр матері та дитини" на його ім`я, експерт дійшов таких підсумків: під час стаціонарного лікування у ОСОБА_5 було виявлене тілесне ушкодження: "Загальне переохолодження". Вказане ушкодження у ОСОБА_5 належить до легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995), виникло від дії низької температури, давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи 15.04.2024.

З висновку судово-психіатричного експерта № 252 від 02.05.2024 вбачається, що ОСОБА_3 в період вчинення інкримінованого їй діяння страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). ОСОБА_3 в період вчинення інкримінованого їй діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). ОСОБА_3 в теперішній час не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді стаціонарного примусового лікування в психіатричній лікарні (режим примусового лікування залежить від вчиненого делікту та його встановлення входить виключно в компетенцію суду). ОСОБА_3 на алкоголізм, наркоманію не страждає, лікування з цього приводу не потребує.

До індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_3 належать: збереженість пізнавальних процесів психічної діяльності (пам`ять, увага). Особливості мислення: протікає в звичайному темпі, не завжди логічне, послідовне з елементами амбівалентності та зісковзування. Особистісна сфера знівельована патопсихологічним процесом, первинно притаманні наступні риси: лабільна поведінкова активність, емоційна лабільність, спрощеність, відгородженість, байдужість, пасивність, замкнутість. Психологічні особливості під експертної ОСОБА_3 деформовані психічним розладом (встановленим судово-психіатричними експертами - F20) і їх оцінка відноситься до компетенції судово-психіатричних експертів. В досліджуваний період ОСОБА_3 , не перебувала у стані фізіологічного афекту, її поведінка була обумовлена значними психічними порушеннями (оцінено судово-психіатричним експертом). ОСОБА_3 не виявляє схильності до підвищеної навіюваності та фантазування.

Суд зазначає, що згідно положень ч. 2 ст. 19 Кримінального кодексу України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно положень ст. 93 Кримінального кодексу України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Статею 94 Кримінального кодексу України встановлено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно вимог ст. ст. 18, 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричного експерта № 252 від 02.05.2024, ОСОБА_3 в період вчинення інкримінованого їй діяння страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). ОСОБА_3 в період вчинення інкримінованого їй діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тобто, у ОСОБА_3 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0), так і інтелектуальної й вольової ознак юридичного критерію (нездатність усвідомлювати свої дії та керувати ними).

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. Тобто, умисел є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв такої ознаки є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх дій та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, як ознаки суб`єктивної сторони злочину.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні замаху на вбивство винний не усвідомлює, що він порушує право на життя.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 червня 2019 року в справі № 202/5997/17.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю в особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Тобто, не вірним є зазначення органом досудового розслідування того, що ОСОБА_3 усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки, свідомо допускаючи та бажаючи їх настання, діяла умисно та цілеспрямовано, переслідуючи раптово виниклий умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілого, тоді як ОСОБА_3 на час вчинення суспільно небезпечного діяння, не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 252 від 02.05.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_3 в період вчинення інкримінованого їй діяння страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). ОСОБА_3 в період вчинення інкримінованого їй діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

В постанові від 16 січня 2023 року (справа № 761/37225/20, провадження № 51-321 кмо 22) об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зокрема зазначила, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК.

Також в цій постанові надано висновок щодо правозастосування положень ст. 15 КК у взаємозв`язку з ч. 3 ст. 503 КПК, а саме: відповідно до вимог статей 92, 93, 94 КК та ч. 3 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна ґрунтуватись лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка такого діяння за наявності до того підстав може здійснюватися із застосуванням ст. 15 КК.

Проаналізувавши зібрані у даному кримінальному провадженні докази у їх сукупності, суд визнає доведеним, що 15.04.2024 на набережній «Рошен», яка розташована по вул. Кармелюка в м. Вінниці мало місце суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, - закінчений замах на умисне вбивство людини, вчинений відносно малолітньої дитини, дане суспільно небезпечне діяння вчинила ОСОБА_3 у стані неосудності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , перебуваючи в стані неосудності, вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що доведено доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд зазначає, що оскільки у стані неосудності особа не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, а мета і мотив, які особа має чітко усвідомлювати, як ознаки суб`єктивної сторони складу злочину за наявності такого стану відсутні, то встановлення будь якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка такого діяння за наявності до того підстав може здійснюватися із застосуванням ст. 15 КК України.

Таким чином, кримінальний та кримінально-процесуальний закони пов`язують необхідність застосування примусових заходів медичного характеру саме із суспільною небезпечністю діяння, вчиненого неосудною особою. При юридичній оцінці дій такої особи необхідно брати до уваги об`єктивну сторону вчиненого діяння з урахуванням спрямованості її дій, знаряддя яке було використано, локалізації, кількості та характеру тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому, які можуть вказувати про посягання на його життя. Такі дії неосудної особи не втрачають своєї небезпеки для суспільства і не знижують їх навіть у випадку, якщо смерть потерпілого не настала з буд-яких причин, незалежно від наслідків діяння.

Тобто, таке діяння є небезпечним для суспільства як у разі вчинення закінченого, так і незакінченого суспільно небезпечного посягання, передбаченого ст. 115 КК України.

Від правильності юридичної оцінки дій неосудної особи напряму залежить встановлення рівня небезпеки її поведінки для суспільства та застосування до неї виду примусових заходів медичного характеру, визначених ст. 94 КК України.

А тому, при кримінально-правовій оцінці суспільно небезпечного діяння суд виходить з об`єкту посягання та об`єктивної сторони.

При цьому суд зазначає, що ст. 505 КПК передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має певні особливості, зокрема, не ставиться питання про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення особою суспільно небезпечного діяння в стані неосудності. Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння грунтується лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд виходить із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння. Крім того, встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи є неможливою, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюється лише щодо осудної особи.

Жодних даних про те, що на момент судового розгляду даного клопотання ОСОБА_3 видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, до суду не надано.

Крім того, суд також враховує те, що невжиття відносно ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, може зумовити заподіяння неминучої шкоди безпосередньо їй або іншим особам.

При цьому суд зазначає, що ст. 94 Кримінального кодексу України встановлено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру, зокрема, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Водночас метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі "Берланд проти Франції" щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є "покаранням" в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 у зв`язку із вчиненням нею суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, слід задовольнити.

Обираючи вид примусового заходу медичного характеру ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість психічного захворювання в особи, ступінь її суспільної небезпечності для себе або інших осіб за характером її захворювання і медичних підстав для застосування відповідного примусового заходу медичного характеру, а також враховуючи, що вона вчинила суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя іншої особи, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Крім того, суд зазначає, що заклад з надання психіатричної допомоги визначається відповідно до Переліку спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 20.03.2018 № 516. При цьому, суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, ОСОБА_3 затримано 15.04.2024.

Відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2024, до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, до 15.06.2024.

Даний запобіжний захід в подальшому неодноразово продовжувався відповідно до ухвал Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2024 строк запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, продовжено до 30.11.2024.

Суд вважає, що запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, враховуючи особу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слід залишити без змін та продовжити строк даного запобіжного заходу до набрання даною ухвалою законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2024, на кросівки синього кольору «Puma», які поміщено до спец. пакету НПУ № 7350554; джинси синього кольору, які поміщено до спец. пакету НПУ № 7350555; кофту в горизонтальну смужку синього та чорного кольору, яку поміщено до спец. пакету НПУ № 7350556; спортивну кофту чорного кольору «Adidas», яку поміщено до спец. пакету НПУ № 7350557; спідню білизну (труси, носки), які поміщено до спец. пакету НПУ № 7350558; мобільний телефон марки «Realme» синього кольору із чохлом, який поміщено до спец. пакету НПУ № 7353366, слід скасувати, оскільки в застосуванні такого заходу потреба відпала.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2024, на спортивну кофту малинового кольору, футболку гірчичного кольору з написами чорного кольору, штани темно-синього кольору, які поміщено до спец. пакету НПУ № PSP 3363463, слід скасувати, оскільки в застосуванні такого заходу потреба відпала.

Судових витрат у кримінальному провадженні немає.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 19, 92-94 КК України, ст. ст. 100, 174, 369-372, 376, 395, 512, 513 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2024 за № 0000658, стосовно ОСОБА_3 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, - задовольнити.

Застосувати стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку - залишити без змін та продовжити строк даного запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2024, на кросівки синього кольору «Puma», які поміщено до спец. пакету НПУ № 7350554; джинси синього кольору, які поміщено до спец. пакету НПУ № 7350555; кофту в горизонтальну смужку синього та чорного кольору, яку поміщено до спец. пакету НПУ № 7350556; спортивну кофту чорного кольору «Adidas», яку поміщено до спец. пакету НПУ № 7350557; спідню білизну (труси, носки), які поміщено до спец. пакету НПУ № 7350558; мобільний телефон марки «Realme» синього кольору із чохлом, який поміщено до спец. пакету НПУ № 7353366 - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2024, на спортивну кофту малинового кольору, футболку гірчичного кольору з написами чорного кольору, штани темно-синього кольору, які поміщено до спец. пакету НПУ № PSP 3363463, - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні кросівки синього кольору «Puma», які поміщено до спец. пакету НПУ № 7350554; джинси синього кольору, які поміщено до спец. пакету НПУ № 7350555; кофту в горизонтальну смужку синього та чорного кольору, яку поміщено до спец. пакету НПУ № 7350556; спортивну кофту чорного кольору «Adidas», яку поміщено до спец. пакету НПУ № 7350557; спідню білизну (труси, носки), які поміщено до спец. пакету НПУ № 7350558, які, відповідно до постанови слідчого про визнання речовими доказами від 15.04.2024 та квитанції № 2587 (без дати), передані до камери зберігання речових доказів відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області - повернути власнику законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 .

Речовий доказ у кримінальному провадженні мобільний телефон марки «Realme» синього кольору із чохлом, який, відповідно до постанови слідчого про визнання речовим доказом від 15.04.2024 та розписки, переданий на відповідальне зберігання законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - залишити ОСОБА_6 .

Речові докази у кримінальному провадженні спортивну кофту малинового кольору, футболку гірчичного кольору з написами чорного кольору, штани темно- синього кольору, які поміщено до спец. пакету НПУ № PSP 3363463, та які, відповідно до постанови слідчого про визнання речовими доказами від 15.04.2024 та квитанції № 2586 (без дати), передані до камери зберігання речових доказів відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області - повернути ОСОБА_6 .

Речовий доказ у кримінальному провадженні диск DVD-R з відеозаписами із нагрудних камер поліцейських який, відповідно до постанови слідчого про визнання речовим доказом від 15.04.2024, зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Речовий доказ у кримінальному провадженні диск DVD-R з відеозаписами за 15.04.2024, з камер відеоспостереження, які розташовані на набережній «Рошен» в м. Вінниці, у період часу з 12:55 год. по 13:10 год., та який, відповідно до постанови слідчого про визнання речовим доказом від 17.04.2024, зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя