Справа №344/2693/16-к
Провадження № 1-кп/345/16/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця С.Острівець, Теребовлянського району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м.Городенка, Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, -

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8

в с т а н о в и в:

На розгляді в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст.190 КК України та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст.190 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном та придбанні права на майно, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

На стадії судового розгляду обвинувачений ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття кримінального провадження в частині, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності по окремих епізодах, а саме: №1 нібито заволодіння 24.09.2008 року грошовими коштами в особливо великих розмірах подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; №2 нібито заволодіння 24.09.2008 року грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_7 ; №3 нібито заволодіння 07.09.2007 року грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_7 . Вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнає, водночас усвідомлює, що така підстава закриття кримінального провадження є нереабілітуючою.

Захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання свого підзахисного.

Прокурор не заперечив щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження по окремих епізодах.

Обвинувачений ОСОБА_3 також не заперечив щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 .

Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 наголосив, що його довірителька - потерпіла ОСОБА_7 , заперечує щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження щодо епізодів скоєння кримінальних правопорушень, в межах яких вона визнана потерпілою. Водночас вказав, що законом, зокрема ч. 1 ст. 49 КК України, дійсно передбачено таку підставу закриття кримінального провадження, як у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин. В матеріалах справи наявна заява потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про розгляд кримінального провадження без їхньої участі.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

На переконання суду, неявка в судове засідання зазначених учасників кримінального провадження не перешкоджає розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, оскільки не може ставитись в залежність від бажання і можливості прибути в судове засідання потерпілих право обвинуваченого на припинення його кримінального переслідування. Окрім того, слід відмітити, що для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не потрібно згоди потерпілої сторони.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які стосуються заявленого клопотання, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Також, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

За таких обставин, положення ст. 49 КК України передбачають, що звільнити від кримінальної відповідальності можливо лише особу у разі вчинення нею кримінального правопорушення.

Водночас, як зазначено у ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

З огляду на викладене, така умова для звільнення особи від кримінальної відповідальності, як вчинення особою кримінального правопорушення, передбачена ст. 49 КК України, обмежується лише фактом притягнення особи до кримінальної відповідальності та її згодою на звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав. Більш широке тлумачення зазначеної норми, зокрема, доведення факту вчинення кримінального правопорушення вочевидь буде становити порушення презумпції невинуватості.

Верховний Суд у постанові від 26.03.2020 року у справі №730/67/16-к зауважив, що невизнання підозрюваним (обвинуваченим) вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності та за умови роз`яснення суті підозри (обвинувачення), підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Відтак, при закритті провадження по справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини особи судом не вирішується.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (ст.ст. 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.ст. 49, 106 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_2 ставиться у вину вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема, по епізодах: заволодіння 24.09.2008 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ; заволодіння 24.09.2008 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_7 ; заволодіння 07.09.2007 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_7 .

Відповідно до положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 190 КК України, яке інкриміновано ОСОБА_2 , по окремих епізодах, є особливо тяжким злочином, за який передбачене основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Вищевказані інкриміновані ОСОБА_2 кримінальні правопорушення скоєно 07.09.2007 року, 24.09.2008 року. Тобто, станом на даний час (16.07.2024 року), минуло понад 15 років з моменту скоєння вказаних кримінальних правопорушень.

Перебіг строків давності виключає кримінальну відповідальність за умови, що сплив строку давності не був порушений. Беручи до уваги призначення цього інституту кримінального права, законодавець передбачає випадки, в яких перебіг давності зупиняється в разі ухилення винної особи від слідства чи суду (ч. 2 ст. 49 КК України) та переривається, якщо до спливу передбаченого законом строку особа вчинила новий злочин (ч. 3 ст. 49 КК України).

В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_2 з моменту отримання статусу підозрюваного від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилявся та не переховувався. Судом встановлено, що ОСОБА_2 раніше не судимий і нових кримінальних правопорушень не вчиняв. Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення не зупинявся та не переривався.

Тобто, вищенаведені обставини свідчать, що, станом на даний час, строк притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності в частині за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, по епізодах: заволодіння 24.09.2008 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ; заволодіння 24.09.2008 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_7 ; заволодіння 07.09.2007 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_7 закінчився.

Таким чином, відсутні підстави, які б перешкоджали у цій частині звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності.

Крім того, думка потерпілих про звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України) не може впливати на прийняття такого рішення, оскільки прийняття судом рішення про звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є не правом суду, а його обов`язком. Під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК України позиція потерпілого не є вирішальною щодо закриття і не є перешкодою до виконання імперативних вимог процесуального закону

Пункт 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з цим, суд вважає клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Щодо заявлених потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 цивільних позовів. Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України. Відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" № 3 від 31.03.1989 року, у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Отже, у зв`язку із закриття кримінального провадження в частині епізодів щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , а також ОСОБА_7 , цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_2 матеріальної шкоди, а також цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_2 на їхню користь матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду.

На підставі наведеного, ст. 49 КК України, керуючись ст.ст. 284, 285-286, 288, 372, 395 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 - задоволити.

Звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності в частині за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, по епізодах: заволодіння 24.09.2008 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ; заволодіння 24.09.2008 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_7 ; заволодіння 07.09.2007 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_7 на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000058 від 16.01.2013 року в частині про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 190 КК України по епізодах: заволодіння 24.09.2008 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ; заволодіння 24.09.2008 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_7 ; заволодіння 07.09.2007 року, шляхом зловживання довірою (шахрайство), грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_7 закрити, на підставі п. 1 ч. 2 статті 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_2 на її користь 6 264 341,44 грн. матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_2 на їхню користь 2 509 500,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 450 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 19.07.2024 року.

Суддя