Провадження № 1-кп/646/1204/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000543 від 23.02.2023 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янськ, Харківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 6 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000543, відомості про яке внесені 23.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.07.2024 ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався судом та закінчується 16.10.2024.

Прокурор Великобурлуцького відділу Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, стосовно ОСОБА_5 , мотивуючи клопотання тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховані слідчим суддею при обрані, а у подальшому при продовжені ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час, не зменшились та продовжують існувати. Прокурор у клопотанні зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з конфіскацією майна та у зв`язку з цим є ймовірність ухилення ним від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду продовжує існувати.

Крім того, прокурор зазначає, що обвинувачений, перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, здійснювати вплив на свідків у справі, у тому числі шляхом здійснення телефонних погроз, залякувань та враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 добровільно співпрацював з окупаційною адміністрацією держави агресора, вбачається ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою не зможе ефективно забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому наявні ризики, передбачені п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також продовжують існувати.

Прокурор також наголосив, що заявлені ризики виправдовують тримання підозрюваного під вартою та беручи до уваги неможливість запобігання вищенаведеним ризикам, а також враховуючи положення ч. 6 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід - тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 не вбачається.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з наведених у клопотанні підстав.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні, заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на недоведеність продовження існування ризиків, про які зазначено в клопотанні та міцні соціальні зв`язки обвинуваченого.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав заперечення свого захисника проти задоволення клопотання прокурора.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у колабораційній діяльності, а саме у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованої на підтримку держави-агресора та її збройних формувань, вчинених за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Безумовно, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, само по собі не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Разом з тим, приймаючи рішення щодо вищевказаного клопотання прокурора, суд бере до уваги не тільки тяжкість інкримінованого обвинувачення, але й інші обставини.

На цій стадії, вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд не оцінює докази наявності чи відсутності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Таку оцінку суд може надати лише у нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження. На цій же стадії судом перевіряється лише обґрунтованість підозри, тобто наявність інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.

У даному випадку, перевіривши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до висновку про наявність такої інформації про обвинуваченого щодо інкримінованого йому злочину без попереднього висновку щодо його винуватості.

Крім того, питання обґрунтованості підозри неодноразово досліджувалося слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу до обвинуваченого та подальшого продовження строку цього заходу.

Таким чином, існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину.

Суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, враховує особливу тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 .

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою суду не надано та у судовому засіданні не встановлено, у зв`язку з чим підстав для змін запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 суд не вбачає, а обвинуваченим та його захисником у судовому засіданні не наведені передбачені законом підстави.

Крім того, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні "Lavents v. Latvia", продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги права, передбаченого статтею 5 Конвенції, суд дійшов висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

19.06.2024 другий сенат Конституційного Суду України на пленарному засіданні ухвалив рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України. Суд визнав правомірною мету, з якою законодавець доповнив частиною шостою статтю 176 Кодексу, маючи намір посилити захист суверенітету територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України за рахунок установлення вказаною нормою Кодексу тимчасово (на період дії воєнного стану) особливого порядку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів, які за тяжкістю і характером є наднебезпечними в умовах воєнного стану.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З урахуванням сукупності всіх встановлених обставин, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його обрання, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості.

Також, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Крім того, згідно із приписами ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Вказані положення КПК України фактично позбавили суд дискреційних повноважень визначати вид запобіжного заходу у справі про злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , а тому суд, не зважаючи на обґрунтованість доводів сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, не враховує ці обставини та приходить до висновку про доцільність продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, строком до 13.12.2024 включно.

З цих же підстав суд не визначає розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які могли б бути перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Керуючись вимогами ст.ст. 8, 9, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000543 від 23.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 6 ст. 111-1 КК України - задовольнити.

Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 днів до 13.12.2024 включно.

Встановити строк дії даної ухвали - до 13.12.2024 включно.

Відкласти підготовче судове засідання, у яке викликати учасників кримінального провадження, на 28.10.2024 року о 13 годині 00 хвилин.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Червонозаводський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 400 КПК України.

Суддя ОСОБА_1