Номер провадження: 11-кп/819/157/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 658/3921/20 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/3921/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001030 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20.10.2021 щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суханово Бериславського району Херсонської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні 3 неповнолітніх дітей, працюючого різноробочим ФОП " ОСОБА_10 ", що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України такого, що немає судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання за даним вироком зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 04.09.2020 по 07.09.2020, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 у відшкодування майнової шкоди 112117,07грн. та моральної шкоди 100 000грн., а всього 212117,07грн.

Цивільні позови ОСОБА_11 , ОСОБА_7 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди - виділено в окреме провадження в порядку цивільного судочинства.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в загальній сумі 7845,60грн.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, 04 вересня 2020 року об 11.00 год., будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, керуючи автомобілем «Nissan Almera» державний номерний знак « НОМЕР_1 », ходова частина якого мала несправності, що забороняє експлуатацію транспортного засобу, рухаючись по автодорозі Херсон-Н. Каховка-Генічеськ в напрямку м. Каховка Херсонської області, на 105 км., проявивши неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, не вибравши безпечної швидкості руху та не дотримавши безпечної дистанції, в порушення п.п. 2.3б), 12.6 г), 12.3 ПДР України скоїв зіткнення з автомобілем «Ford F150» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , який знаходився на його смузі руху попереду нього. Внаслідок даного зіткнення автомобіль «Ford F150» здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення даного автомобіля з автомобілем «Citroen C4 Cactus», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_11 , що рухався в напрямку м. Генічеськ Херсонської області по своїй смузі руху.

В результаті дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля ««Citroen C4 Cactus» Слобідській Владі, 2017р.н. було спричинено легкі та тяжкі тілесні ушкодження. Пасажиру автомобіля ««Citroen C4 Cactus» ОСОБА_7 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, а також середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Наслідки ДТП у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_13 знаходяться у прямому причинному зв`язку з грубим порушенням водієм ОСОБА_9 правил дорожнього руху України, а саме:

- п.2.1.а) відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- п.2.3 б) який передбачає обов`язок водія бути уважним і стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміни;

- п.2.9а згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п.12.3 вимоги якого передбачають, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п.12.6 відповідно якого рух іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130км./год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110км./год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90км./год.;

- п.31.4 яким забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності несправностей і невідповідності вимогам п.31.4.5г) щодо встановлення діагональних шин разом з радіальними, шин різних розмірів, малюнків протектора.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

-обвинувачений ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Свої доводи мотивує тим, що судом на підтвердження факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння взято до уваги пояснення свідків у судовому засідання ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які не є медичними працівниками або експертами, та які припускали, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також медичною довідкою, яка відповідно до вироку не досліджувалася і незрозуміло, що це за медична довідка.

Вказує на те, що вжив пляшку пива вже після того, як його доставили до відділення поліції, через дві години після ДТП. В заклад охорони здоров`я він був доставлений з пропуском двогодинного терміну, тобто через п`ять годин після ДТП, тому освідування в розумінні ст.86 КПК України взагалі не проводилося, а медична довідка є недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні.

Також зазначає, що у матеріалах кримінального провадження є наявні дані на підтвердження того, що він усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення, готовність нести кримінальну відповідальність, визнав у повному обсязі позовні вимоги потерпілих та виявив готовність відшкодовувати матеріальні збитки потерпілим у найближчий час.

Просить вирок суду першої інстанції щодо нього змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

-захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вважає вирок суду занадто суворим внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В підтвердження своїх доводів зазначає, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 лише припускали, що ОСОБА_9 міг бути в стані алкогольного сп`яніння, а медична довідка, наявна в матеріалах провадження ніяким чином не спростовує пояснення ОСОБА_9 про те, що він випив пляшку пива після вчинення ДТП. Також указує на те, що на утриманні ОСОБА_9 перебуває 5 дітей, що він передав потерпілим 28000 грн.

Крім того, вказує на те, що ОСОБА_9 просив суд зменшити суму відшкодування моральної шкоди та сум витрат на правову допомогу потерпілим, вважаючи ці вимоги надмірними, а також, що частину витрат на правову допомогу потерпілим повинен нести інший відповідач, а саме Моторне (транспортне) страхове бюро України. Зазначене клопотання судом було відхилене без зазначення причин. Суд не врахував, що з метою належного і об`єктивного розгляду цивільних позовів потерпілих від ДТП, позови і до одного, і до іншого відповідача необхідно розглядати в одному провадженні. Вказує, що обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 , є визнання вини в повному обсязі, його щире розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину та добровільне часткове відшкодування завданого збитку. Факт знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено. З урахуванням зазначених обставин, суд мав можливість та підстави призначити ОСОБА_9 менш суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі, тобто застосувати положення ст.75 КК України.

Просить вирок щодо ОСОБА_9 змінити та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, а також виключити з резолютивної частини вироку посилання суду про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 2000 грн., на користь ОСОБА_11 у відшкодування моральної і матеріальної шкоди у сумі 212117, 07 грн. Цивільні позови ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з метою одночасного розгляду щодо відповідальності цивільного відповідача №1, так і щодо відповідальності цивільного відповідача № 2 виділити в окреме цивільне провадження.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду шляхом надіслання повідомлень та розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України.

Клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційному розгляді, не надходило. Крім того, в апеляційних скаргах сторони захисту не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому його участь в апеляційному розгляді не є обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, позицію захисника ОСОБА_8 на підтримання як своїх апеляційних вимог, так і обвинуваченого ОСОБА_9 , просив їх задовольнити та змінити вирок в частині призначення покарання, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до змісту апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , фактичні обставини вчиненого злочину, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 учасниками судового провадження не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до сталої судової практики з питань «судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 визнав той факт, що він знаючи, що його позбавлено права керування, 04.09.2020 їхав на автомобілі Нісан забирати доньку з навчання. На трасі побачив, як його обігнав автомобіль Форд, проте не відреагував на включений автомобілем Форд сигнал повороту, тому скоїв з ним зіткнення. Обставини ДТП пам`ятає погано, оскільки йому також було спричинено тілесні ушкодження і його забрали до лікарні. Стан алкогольного сп`яніння на початку судового розгляду визнавав, після чого зазначив, що вживав алкогольні напої після ДТП.

Зазначене свідчить, що обвинувачений ОСОБА_9 не заперечує факт настання дорожньо-транспортної події з його вини, проте не погоджується з тим, що керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Ці заперечення ОСОБА_9 проти обвинувачення були предметом перевірки та не знайшли свого підтвердження.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили, що потерпілі Слобідські є їхніми родичами, вони разом їхали на море, самого удару не бачили, оскільки автомобіль потерпілих їхав позаду, бачили як ближче до середини дороги стояв автомобіль Форд з ввімкненим сигналом повороту, автомобіль Нісан бачили, як їхав по дорозі на великій швидкості, після чого почав гальмувати та скоїв наїзд на автомобіль Форд, який від удару відкинуло на зустрічну смугу руху і той здійснив наїзд на автомобіль Сітроєн. Діставши родичів з автомобіля, їх забрала карета швидкої допомоги, потім інша карета швидкої допомоги забрала водія ОСОБА_16 (обвинуваченого), який зовні схоже, що перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснив, що він керував автомобілем Форд, на трасі в районі с. Зелений Під зупинився для повороту ліворуч, пропустив один автомобіль, мав намір пропустити інший, однак почув позаду скрежет гальмів, побачив як в його автомобіль на швидкості близько 100км/год в`їхав автомобіль Нісан. Від удару його автомобіль відштовхнуло на зустрічну полосу і трапилось зіткнення з автомобілем Сітроєн. Лікарі швидкої допомоги забрали з місця ДТП родину потерпілих, потім водія автомобіля Ніссан (обвинуваченого), який зовні мав ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді мутних очей та несвіжого обличчя. Він залишився на місці та разом з слідчими робив заміри, складав документи. В ході огляду автомобіля Ніссан, яким керував ОСОБА_9 , в салоні були виявлені пляшки пива.

Також суд першої інстанції правильно врахував та надав оцінку й іншим доказам у цьому кримінальному провадженні, зокрема: показання обвинуваченого, законного представника потерпілої ОСОБА_13 в частині визначення місця ДТП, напряму руху обох транспортних засобів та визначення місця зіткнення встановлено протоколом огляду місця події від 04.09.2020 з фото таблицею та план-схемою до нього, відповідно до якого визначено місце, де відбулась дорожньо-транспортна подія, визначено напрямок руху транспортних засобів «Нісан», реєстраційний номер WCI 19600, «Форд F150» реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Сітроєн» реєстраційний номер НОМЕР_3 . Визначені умови освітлення: світла пора доби, сліди гальмування від автомобіля Нісан маслянистої рідини та подряпин на асфальтному покриті, які утворились в результаті ДТП. Зафіксовані пошкодження вказаних транспортних засобів.(а.п.21-29 т.2).

Висновок експерта від 30.11.2020 №488-А свідчить, що саме порушення вимог ПДР водієм ОСОБА_9 призвело до наслідків у вигляді настання ДТП, в результаті якого потерпілими було отримано тілесні ушкодження.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 щодо керування транспортним засобом в тверезому стані та вжиття алкогольних напоїв лише після ДТП спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , наданими в судовому засіданні щодо наявності у обвинуваченого зовнішніх ознак вживання алкогольних напоїв, медичною довідкою. (а.п.126 т.2)

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного злочину, за вказаних у вироку обставин, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів.

Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість, колегія суддів не вбачає.

А тому доводи апелянтів про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, є неспроможними.

Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають вимогам ст.85 та 86 КПК України в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Доводи апелянтів про не вживання алкогольних напоїв водієм ОСОБА_9 до ДТП спростовується показаннями свідків, які вказували, що у обвинуваченого булі мутні очі та несвіже обличчя. Крім того, в ході огляду автомобіля Нісан в салоні були виявлені пляшки пива.

Що ж до призначеного покарання апеляційний суд зазначає, що згідно сталої судової практики «про призначення судами кримінального покарання», у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону в повному обсязі, належним чином мотивував своє рішення щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 , як основного, так і додаткового виду покарання.

Відповідно до оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 вид та розмір покарання, у відповідності до вимог ст.65-67 КК України, врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, має на утриманні 3 неповнолітні дитини, відповідно до ст.89 КК України є таким, що немає судимості, протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, часткове відшкодування спричиненої шкоди, а також доповідь про обвинуваченого у кримінальному провадженні, наданої Каховським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Херсонській області від 04.10.2021, згідно якої виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становить високу небезпеку для суспільства, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як високий, з урахуванням яких суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення ОСОБА_9 основного покарання у виді позбавлення волі, з чим погоджується і колегія суддів.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням всіх фактичних обставин справи, наслідків, які настали від дій обвинуваченого, даних про його особу, його ставлення до порушень правил безпеки дорожнього руху, форми вини, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, що буде в даному випадку законним та справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

На думку колегії суддів, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а з урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, наслідків, які настали, а саме заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, таке покарання буде і справедливим.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 про суворість призначеного покарання та можливість призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до положень ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону при призначенні покарання.

Ті обставини, на які посилаються захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційних скаргах, як такі, що, на їх думку, дають підстави для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.75 КК України, зокрема, дані про особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , визнання вини в повному обсязі, щире розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину та добровільне часткове відшкодування завданого збитку, що факт знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для застосування ст.75 КК України, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та його наслідки.

Характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, недотримання ним таких правил безпеки руху та наслідки, що настали у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілим, свідчить про неможливість його виправлення без відбування реального покарання у виді позбавлення волі.

Менш суворий вид покарання, не пов`язаний з позбавленням волі, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та не буде відповідати меті покарання, покликаній запобігати вчиненню ним нових злочинів у сфері безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортних засобів. Наслідки вчинення вказаного злочину, які виражені в тому, що потерпілі втратили здоров`я, є невідворотними та перебувають в прямому причинному зв`язку з протиправними діями ОСОБА_9 ..

Крім того, саме позитивні відомості про особу обвинуваченого та його належна поведінка після вчинення ДТП в сукупності стали підставами для призначення йому покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

З огляду на це, підстав для призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України та зміну вироку в цій частині, як про це ставить питання захисник та обвинувачений, колегія суддів не знаходить.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що необхідно виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про стягнення з ОСОБА_9 сум завданої ним моральної шкоди 2000 грн. на користь ОСОБА_7 , та 212117, 07 грн. завданої ним моральної та матеріальної шкоди на користь ОСОБА_11 , а цивільні позови ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з метою одночасного розгляду щодо відповідальності цивільного відповідача №1 (обвинуваченого ОСОБА_9 ), так і щодо відповідальності цивільного відповідача № 2 - (Моторне (транспортне) страхове бюро України) виділити в окреме цивільне провадження, то колегія суддів виходить із наступного.

Так, слід зазначити про те, що захисник ОСОБА_8 хоч і просить в апеляційній скарзі виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про стягнення з ОСОБА_9 сум завданої ним моральної та матеріальної шкоди, але конкретно не зазначає, в чому саме судом було допущено помилку при стягненні зазначеної шкоди на користь потерпілих.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа зазнала через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань. У випадку ДТП ці страждання можуть проявлятись внаслідок завдання шкоди здоров`ю або смерті особи.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно із положеннями ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними від 25.05.2001р., 27.02.2009р., судам роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_9 завданої моральної шкоди в розмірі 30 000 грн., суд, на підставі ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст.127-129 КПК України, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин щодо добровільного відшкодування обвинуваченим моральної шкоди потерпілій в сумі 28 000 грн., суд задовольнив його частково, а саме в розмірі 2000 грн.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, сума матеріальної шкоди завданої ОСОБА_11 підтверджена висновком автотоварознавчої експертизи № 258/20 від 06.01.2021 на загальну суму 274 251,24грн., до обвинуваченого пред`явлено вимоги, з них на суму 89 617,07 грн., також 6500 грн. вартість проведення автотоварознавчих робіт та 16000 грн. надання правової допомоги підтверджені відповідними квитанціями (а.п.145-148 т.1).

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка його спричинила при наявності його вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахував, що неповнолітній потерпілій ОСОБА_13 дійсно прийшлось переносити моральні та фізичні страждання, пов`язані із заподіянням їй тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, вчиненого з вини обвинуваченого ОСОБА_9 , докладати додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, необхідністю знаходитися на стаціонарному лікуванні, потребувати сторонньої допомоги після операційного втручання та видалення внутрішнього органу (селезінки).

Отже, при визначені розміру заподіяної моральної шкоди, суд врахував характер і обсяг душевних, фізичних та психічних страждань, вимушеність змін в життєвому ритмі, з урахуванням яких суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 100 000 грн., з чим погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції враховано характер неправомірних дій ОСОБА_9 , тяжкість наслідків вчиненого злочину, обставини завдання такої шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між таким злочинним діянням обвинуваченого та спричиненими наслідками у виді моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_13 .

При цьому, на переконання колегії суддів, із врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_11 , внаслідок вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, характеру немайнових втрат потерпілого, які не можуть бути відновлені внаслідок втрати здоров`я, характеру та тривалості заподіяних йому моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у його житті та ступеня вини обвинуваченого, а також заподіяння йому матеріальної шкоди обвинуваченим пов`язаної з вартістю ремонтно - відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля, витратами на експертизу та на надання правової допомоги, стягнута судом на користь ОСОБА_11 сума грошового відшкодування майнової шкоди в розмірі 112117,07 грн., моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., а всього 212117,07грн., є обґрунтованою.

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Слід зазначити, що виходячи із положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

Отже, враховуючи, що моральна шкода ОСОБА_7 та ОСОБА_11 заподіяна діями обвинуваченого ОСОБА_9 , що призвели до втрати здоров`я, розмір призначеного їм грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 грн. та 100 000 грн. відповідно, на думку колегії суддів, є цілком справедливим та обґрунтованим.

Відносно позовних вимог ОСОБА_11 та ОСОБА_7 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, то оскільки в судовому засіданні сторонами підтверджено їх звернення з заявою про страхове відшкодування та очікування страхових виплат від Моторно (транспортного) страхового бюро України, остаточне рішення з приводу страхових виплат не приймалось, то суд був позбавлений можливості повно та всебічно розглянути позов по суті та виділив його в цивільне провадження, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на доводи сторін та заявлені ними вимоги, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а вирок без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20.10.2021 щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4