Справа № 522/597/24
Провадження по справі № 1-кп/522/392/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106, кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000992 від 18.12.2023 року, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання, раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

15 грудня 2023 року о 22 годині 00 хвилини, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 року № 451/2023 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ), Указом Президента України № 757 від 07.11.2022 року, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року № 2738-ІХ, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 року, затвердженим Законом України від 07.02.2023 року № 8419-ІХ, указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 року затвердженим Законом України №3057-ІХ від 02.05.2023 року, Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 року, затвердженим Законом України № 3275-IX від 27.07.2023 року, Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 року, затвердженим Законом України № 3429-IX від 08.11.2023 року, яким строк воєнного положення продовжено до 14.02.2024 року, та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, перебував на сходовому майданчику біля квартири АДРЕСА_2 .

В цей час, побачивши, як мешканці квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вийшли із квартири, залишивши вхідні двері не зачиненими на замок, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна. При цьому, можливим предметом свого злочинного посягання він визначив цінне майно, яке може знаходитись в середині квартири АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись відсутністю уваги з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаються непомітними для оточуючих, ОСОБА_3 відчинив вхідні двері до квартири АДРЕСА_3 та проник в середину.

Перебуваючи у приміщенні квартири, ОСОБА_3 оглянувся та на тумбочці побачив мобільний телефон марки «One plus», у корпусі сірого кольору, з сім-картою мобільного оператора «Київстар», ІМЕІ:1: НОМЕР_1 , у чохлі фіолетового кольору, вартістю 9 000 гривень, та мобільний телефон марки «Realme 6», у корпусі синього кольору, з сім-картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 , ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , вартістю 8 000 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_6 , та обрав їх безпосередньо предметом свого злочинного посягання.

Переконавшись, що його злочинні дії продовжують мати таємний характер, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_3 підійшов до тумбочки та заволодів вищевказаними телефонами.

У подальшому, ОСОБА_3 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 17 000 гривень.

Дії, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті та пояснив суду, що 15 грудня 2023 року, приблизно о 22:00 - 23:00 годині, більш точний час не пам`ятає, він йшов по АДРЕСА_4 , згадав, що колись проживав у цьому будинку, та оскільки йому не було де переночувати і близилась комендантська година, тому зайшов в парадну вказаного дому на останній поверх погрітися. Коли спускався сходами, побачив, як хлопець з дівчиною вибігли з квартири, а двері залишились відчиненими, чим він скористався, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, зайшовши до квартири, де побачив на тумбочці два мобільних телефони марки «One plus», сірого кольору, та «Realme 6», синього кольору, які таємно викрав. Вчинив злочин, оскільки був у скрутному матеріальному становищі, потрібні були гроші, а викрадене майно продав за півтори тисячі гривень, якими розпорядився на власний розсуд. Про те, що в країні було введено воєнний стан був обізнаний.

Просив суд суворо його не карати та врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні. Вказав, що матеріальну шкоду він відшкодував потерпілій в повному обсязі шляхом повернення майна.

Захисник обвинуваченого просив суд призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, встановивши його підзахисному іспитовий строк.

Від потерпілої ОСОБА_6 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, покарання обвинуваченому залишає на розсуд суду.

Прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з можливістю застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, не одружений, осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, має середню освіту, зареєстрований в м. Одесі, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, в силу ст. 89 КК України судимостей не має, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Також суд враховує, що шкоду потерпілій особі відшкодовано, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Особа вчинила злочин внаслідок збігу певних тяжких життєвих обставин, а саме того, що опинилася у скрутному матеріальному становищі через брак коштів, та взимку залишилася без житла.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вважається раніше не судимим, та повністю відшкодував завдану шкоду шляхом повернення майна потерпілій, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на два роки.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_3 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2023 року та продовжений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року, підлягає скасуванню, та особу слід звільнити з-під варти негайно, у зв`язку з призначенням покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період із 20.12.2023 року по день його фактичного звільнення з місця попереднього ув`язнення включно.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Витрати пов`язані з проведенням експертиз відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою не заявлено.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 63, 65, 75, 76, 185 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, при цьому суду при направленні засудженого для відбування призначеного покарання в строк відбування покарання ОСОБА_3 необхідно буде рахувати строк його попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувавши в строк покарання термін його попереднього ув`язнення у період із 20.12.2023 року по день його фактичного звільнення з місця попереднього ув`язнення включно.

Запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2023 року та продовжений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року, стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою- скасувати та негайно звільнити обвинуваченого з-під варти, у зв`язку із призначенням покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази, а саме:

- телефони марки «One plus», ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , та «Realme 6», ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , згідно зберігальної розписки від 25.12.2023 року, - вважати повернутим власнику ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- оптичний диск DVD-R, білого кольору, «MEP660YC151151 804», з відеозаписами «VIDEO_20231215_224236747»,«VIDEO_20231215_225633122»,«VIDEO_20231215_225703578»,«VIDEO_20231215_225722523»,«VIDEO_20231215_225745428»,«VIDEO_20231215_225959425»,«VIDEO_20231215_230017160», - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_9