Справа №630/540/24 Провадження № 1-кп/630/33/24
В И Р О К

Іменем України

01 липня 2024 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0000253 у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин Харківської області, громадянина України, українця, з повною середньо освітою, розлученого, непрацюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 05 квітня 2024 року близько 22:00 години, перебуваючи в гостях за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де між ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_7 виник конфлікт на ґрунті того, що останній почав виганяти ОСОБА_4 із будинку за місцем свого мешкання, в ході якого вони почали штовхатися та хапати один одного за руки. Після чого, ОСОБА_4 усвідомлюючи те, що ОСОБА_7 є особою похилого віку, у зв`язку з чим нездатний в повній мірі чинити опір або уникнути посягання на себе, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 , користуючись перевагою у віці та силі, вирішив нанести потерпілому тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, ОСОБА_4 , перебуваючи у положенні стоячи, знаходячись обличчям до потерпілого ОСОБА_7 , наніс йому два удари кулаком правої руки в обличчя, від якого потерпілий ОСОБА_7 впав на підлогу спиною.

Після цього ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на нанесення тілесних ушкоджень, нагнувся над потерпілим ОСОБА_7 , який у той час продовжував лежати на спині та наніс останньому кулаком правої руки два удари в обличчя в область носу, внаслідок чого подолав супротив останнього. Далі ОСОБА_4 , продовжуючи свої умисні злочинні дії, направленні на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , який у той час продовжував лежати на спині, використовуючи фізичну силу, користуючись відсутністю супротиву з боку останнього, піднявся над потерпілим та, знаходячись в положенні стоячи, наніс йому два удари лівою ногою, на якій був одягнений кросівок в область голови, та не менше чотирьох ударів в область грудної клітини.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , які виразились у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , останньому спричинені поєднана тупа закрита черепно-мозкова та лицьова травма у формі струсу головного мозку із наявністю саден в лобно-тім`яно-скроневих ділянках, чисельних синців на обличчі та закритого перелому кісток носу, які за ступенем тяжкості відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.2.«а», п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) та закрита тупа травма грудної клітини у вигляді перелому 4, 5, 6, 7, 8 ребер справа, що ускладнилася правобічним гемопневмотораксом, пнемомедіастенумом та підшкірною емфіземою, які за ступенем тяжкості відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (п.2.1.1.«а», п.2.1.2, п.2.1.3.«л» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненому злочині та обставини обвинувачення визнав повністю, щиро розкаявся та надав суду такі пояснення. 05 квітня 2024 року він йшов до себе додому і вирішив завітати до ОСОБА_7 , з яким був давно знайомий, та якого хотів попросити про допомогу в ремонті бензопили. З собою у нього, ОСОБА_4 , була пляшка горілки, і цю горілку він запропонував ОСОБА_7 випити разом. Перебуваючи в будинку ОСОБА_7 , він, ОСОБА_4 , заснув на одному з диванів. Ввечері ОСОБА_7 розбудив його та почав вимагати піти з будинку, та ще в намагався виштовхнути. Він, ОСОБА_4 , почав опиратися, бо зрозумів, що усі його цінні речі залишились на дивані, і він не міг їх забрати. Тому він почав бити потерпілого в обличчя руками і той впав на підлогу. Після цього він продовжив наносити удари потерпілому, коли той лежав на підлозі. Чому одразу не припинив бити потерпілого, коли той впав на підлогу, пояснити обвинувачений не зміг, бо погано пам`ятає що думав в той момент, напевно через сп`яніння. Але те, що тілесні ушкодження потерпілому спричинив саме він, ОСОБА_4 підтвердив суду. Свою поведінку він вважає непоміркованою, шкодує, що так вчинив.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини обвинувачення, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, визнавши недоцільним дослідження доказів по справі, які ніким не оспорюються.

За таких обставин суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину доведена повністю, і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом з`ясовано, що він отримав повну середню освіту, офіційно не працює, перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому у нього в 2003 році народилась донька ОСОБА_8 , яка вже є повнолітньою, і з якою він не спілкувався з 2010 року. Також зі слів обвинуваченого він проживав у фактичних шлюбних відносинах з жінкою та у них 05 листопада 2010 року народився спільний син ОСОБА_9 . Але де і з ким проживає дитина обвинувачений пояснити не зміг, лише знає, що до війни дитина проживала в м. Люботин. Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів-нарколога і -психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання для ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання для ОСОБА_4 , суд не встановив. Вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння не було включено в обсяг обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 . Про таку обставину ним повідомлено лише під проведення його допиту в якості обвинуваченого. Але прокурором заявлено суду про відсутність наміру внесення змін до обвинувачення після повідомлення обвинуваченим фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення в стані сп`яніння.

Суд, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до категорії тяжких злочинів, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність з боку потерпілого претензій матеріального і морального характеру, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, а також із принципів законності, справедливості, індивідуалізації та достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на рівні нижньої межі санкції статті, за якою кваліфіковані його дії, що буде співмірним до вчиненого. Разом з тим, враховуючи відомості про особу обвинуваченого та високу соціальну небезпеку вчиненого злочину, з огляду на те, що такий злочин вчинено по відношенню до людини непрацездатного віку, та чисельність завданих потерпілому травм, суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 не заявлений.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 08 квітня 2024 року до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час розгляду клопотання слідчим суддею була встановлена та обставина, що ОСОБА_4 був фактично затриманий 06 квітня 2024 року, і про це також вказано у протоколі затримання від 06 квітня 2024 року. Тому саме з 06 квітня 2024 року, коли обвинувачений був позбавлений можливості вільно пересуватися, слід визначити початок строку відбування покарання.

З огляду на наявність ризиків можливого ухилення обвинуваченого від суду, вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, а також з метою забезпечення виконання вироку, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 09 квітня 2024 року накладено арешт на речові докази. З огляду на завершення судового розгляду необхідність в подальшому збереженні речових доказів відсутня, тому застосований арешт слід скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (П`ять) років позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування покарання для ОСОБА_4 рахувати з 06 квітня 2024 року, тобто з моменту фактичного затримання, зарахувавши строк попереднього ув`язнення у строк покарання.

Речові докази змиви РБК на марлевому тампоні з поверхні килимів, контрольний змив на марлевий тампон, які перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області (квитанція № 352), знищити.

Речові докази брюки камуфляжні з карманами; кофта з капюшоном, чорного кольору з написом Х-02, з карманами; кросівки чорного кольору «SAYOTA» зі шнурками, які перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області (квитанція № 352, 344), повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .

Скасувати арешт вищевказаного майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 09 квітня 2024 року в справі № 630/286/24 (провадження № 1-кс/630/115/24).

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Люботинський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

СуддяОСОБА_1