27.06.2024 Справа № 756/7660/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/7660/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2024 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000520 від 01.05.2024 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000520 - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Обгрунтовуючи вимоги клопотання, прокурор зазначає, що як встановлено досудовим розслідуванням до Оболонського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення про те, що 23.04.2024 у період часу з 18:30 по 19:05 за адресою: місто Київ, проспект Степана Бандери, №21 в приміщенні магазину « Фокстрот » невстановлена особа придбала мобільний телефон марки «Iphone», після чого, через деякий час, 23 квітня 2024 року вказана особа здійснила повернення телефону, таким чином, здійснила заміну мобільного телефону на підробку, чим завдала матеріальний збиток. Крім того, 23.04.2024 в період часу з 20:02 по 20:44 за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, 23 , в приміщенні магазину «MOYO» невстановлена особа придбала мобільний телефон марки «Iphone», після чого через деякий час, а саме 23.04.2024 вказана особа здійснила повернення телефону, таким чином, здійснила заміну мобільного телефону на підробку, чим завдала матеріальний збиток.

Прокурор у клопотанні зазначає, що 12.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва №756/7121/24 проведено обшук транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» (д.н.з. НОМЕР_1 ), який на праві власності належить ОСОБА_5 , в ході якого було виявлено та вилучено, серед іншого:

- реєстратор «GE-203W» чорного кольору з флеш-носієм на 128 GB, який поміщено до спеціального пакету №EXP0173372 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- наліпки на коробку з-під мобільних телефонів на «Iphone 15 Pro Max» білого кольору у кількості 11 одиниць, що поміщено до спеціального пакету №EXP0173373 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- сім карти мобільного оператору «Водафон» у кількості 3-х одиниць та стартовий пакет мобільного оператору «Водафон» з номером мобільного телефону НОМЕР_2 , що поміщено до спеціального пакету №EXP0173371 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- договір оренди транспортного засобу від 13.04.2024 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що поміщено до спеціального пакету №РSP2286321 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- ключ від автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_5 та технічний паспорт до вказаного автомобіля, які поміщено до спеціального пакету №EXP0173373 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- автомобіль марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 » чорного кольору 2014 року випуску.

Вказане майно постановою слідчого було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що вказані матеріальні об`єкти органом досудового розслідування визнані речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання прокурора, відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України існують достатні підстави для накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення вказаних слідчих (розшукових) дій, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У судове засідання прокурор не з`явилася. На адресу суду надійшла заява прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , в якій остання просить проводити судовий розгляд за її відсутності, клопотання підтримує, просить задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання також не з`явився. При цьому, до суду надійшли письмові заперечення представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , в яких останній заперечує проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» (д.н.з. НОМЕР_1 ), технічний паспорт та ключі від нього, а також відеореєстратор. Крім того, подав окрему заяву про розгляд вказаного клопотання за його відсутності та відсутності власника майна ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до положень КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, оскільки відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя відповідно до вимог статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Положення вказаних норм КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону, оскільки ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошує на тому, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (рішення у справах «Жушман проти України» від 28.05.2009, «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008).

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, частинами 1 та 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції» від 25.06.1996, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 та «Малама проти Греції» від 01.03.2001).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначає, що клопотання учасника кримінального провадження про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то суб`єкт звернення з клопотанням повинен неухильно дотримуватися вказаних вимог процесуального закону. Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні повинно бути зазначено правові (законні) підстави для накладення арешту на майно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На переконання слідчого судді, сторона обвинувачення у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилається у клопотанні.

Не зважаючи на те, що постановою слідчого від 13.06.2024 транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» (д.н.з. НОМЕР_1 ), ключ від автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_5 та технічний паспорт до вказаного автомобіля, які поміщено до спеціального пакету №EXP0173373, було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, прокурор у клопотанні не довів наявність підстав для арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Наявність постанови про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, не встановлює обов`язку слідчого судді або суду накласти арешт на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як клопотання, так і постанова слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 від 13.06.2024 про визнання майна речовими доказами, містять лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин ймовірного вчинення кримінального правопорушення, без жодного обґрунтування за яким із критеріїв, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» (д.н.з. НОМЕР_1 ), ключ від автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_5 та технічний паспорт до вказаного автомобіля, було визнано речовими доказами, що свідчить про формальність указаної постанови слідчого від 22.12.2021.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України.

Однак, копії матеріалів кримінального провадження, долучені прокурором до клопотання, з урахуванням відомостей, які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні (фабули), не містять беззаперечних доказів на підтвердження існування достатніх підстав чи розумних підозр «поза розумним сумнівом» вважати, що транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» (д.н.з. НОМЕР_1 ), ключ від автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_5 та технічний паспорт до вказаного автомобіля, можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження або є об`єктом кримінально протиправних дій або такі, що набуті кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, оскільки достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин прокурор до клопотання не долучив.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказане майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи, оскільки за встановлених слідчим суддею обставин явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням кримінального провадження, що у свою чергу нівелює застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, про що просить прокурор.

Таким чином, сторона обвинувачення в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів щодо тих обставин, на які послається у клопотанні, що позбавляє слідчого суддю можливості згідно ст. 94 КПК України належним чином оцінити докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому клопотання прокурора в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» (д.н.з. НОМЕР_1 ), ключ від автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_5 та технічний паспорт до вказаного автомобіля, задоволенню не підлягає.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо накладення арешту на інше зазначене у клопотанні майно, то на переконання слідчого судді матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, а саме:

- реєстратор «GE-203W» чорного кольору з флеш-носієм на 128 GB, який поміщено до спеціального пакету №EXP0173372 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- наліпки на коробку з-під мобільних телефонів на «Iphone 15 Pro Max» білого кольору у кількості 11 одиниць, що поміщено до спеціального пакету №EXP0173373 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- сім карти мобільного оператору «Водафон» у кількості 3-х одиниць та стартовий пакет мобільного оператору «Водафон» з номером мобільного телефону НОМЕР_2 , що поміщено до спеціального пакету №EXP0173371 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- договір оренди транспортного засобу від 13.04.2024 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що поміщено до спеціального пакету №РSP2286321 з пояснювальними написами та підписами понятих;

відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на користування, розпоряджання та відчуження вказаним майном будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Відтак, клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 2, 3, 7, 16, 94, 98, 100, 107, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000520 від 01.05.2024, вилучене в ході проведення 12.06.2024 обшуку транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» (д.н.з. НОМЕР_1 ), а саме:

- реєстратор «GE-203W» чорного кольору з флеш-носієм на 128 GB, який поміщено до спеціального пакету №EXP0173372 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- наліпки на коробку з-під мобільних телефонів на «Iphone 15 Pro Max» білого кольору у кількості 11 одиниць, що поміщено до спеціального пакету №EXP0173373 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- сім карти мобільного оператору «Водафон» у кількості 3-х одиниць та стартовий пакет мобільного оператору «Водафон» з номером мобільного телефону НОМЕР_2 , що поміщено до спеціального пакету №EXP0173371 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- договір оренди транспортного засобу від 13.04.2024 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що поміщено до спеціального пакету №РSP2286321 з пояснювальними написами та підписами понятих.

Заборонити користування, розпоряджання та відчуження будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

У задоволенні інших вимог клопотання, - відмовити.

Зобов`язати прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 та/або іншого уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000520 від 01.05.2024 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст.190 КК України та/або уповноваженого слідчого у вказаному кримінальному провадженні повернути тимчасово вилучене майно, а саме:

- ключ від автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_5 та технічний паспорт до вказаного автомобіля, які поміщено до спеціального пакету №EXP0173373 з пояснювальними написами та підписами понятих;

- автомобіль марки «MERSEDES-BENZ» моделі «E200» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 » чорного кольору 2014 року випуску.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1