УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року

м. Київ

Справа № 675/352/22

Провадження № 51-358 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області від 26 січня 2016 року за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (звільнений 12 листопада 2021 року по відбуттю строку покарання),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років і 6 місяців з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з 30 грудня 2021 року. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення. Залишено обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , рішення щодо якого в межах указаної вище касаційної скарги не оскаржується.

За вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 30 грудня 2021 року, о 17:30 год., за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на заволодіння чужим майном, проникли до будинку АДРЕСА_2 , де із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, і з погрозою застосування такого насильства, здійснили розбійний напад на ОСОБА_7 з метою заволодіння грошовими коштами.

Зокрема ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_5 схопив ОСОБА_7 за шию та затягнув її в кімнату кухні, де посадив на стілець, висловлюючи при цьому вимоги надати належні їй грошові кошти. Отримавши від потерпілої відмову надати обвинуваченим грошові кошти, ОСОБА_5 спільно зі ОСОБА_6 почали застосовувати до ОСОБА_7 фізичне насильство та погрози застосування фізичного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

З метою доведення свого злочинного умислу до завершення та отримання коштів від потерпілої ОСОБА_5 , взявши подушку, накрив нею обличчя ОСОБА_7 , перекривши тим самим дихальні шляхи.

Окрім цього, ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 кухонний рушник, який ОСОБА_6 обмотав навколо шиї потерпілої, і обвинувачені, тягнучи за вільні кінці рушника в різні сторони, почали стискати шию потерпілої, перекриваючи тим самим дихальні шляхи. При цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 висловлювали погрози позбавити ОСОБА_7 життя в разі її відмови надати обвинуваченим грошові кошти.

Крім того ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_5 з метою виконання спільного умислу на протиправне заволодіння коштами потерпілої, взявши в руку побутовий ніж, який лежав на столі в кімнаті кухні, демонструючи його та приставляючи до шиї, вуха, кисті руки та фаланг пальців рук, висловлював погрози позбавити ОСОБА_7 життя в разі її відмови надати обвинуваченим грошові кошти.

Під час вчинення зазначених протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наносили ОСОБА_7 удари руками по різних частинах тіла, зокрема, в область голови, тулуба та рук. Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої травми лівої половини грудної клітки з переломом 3-го ребра по середньо-ключичній лінії та синцем на передній поверхні грудної клітки зліва, яка за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як така, що спричинила тривалий розлад здоров`я; струсу головного мозку, синців навколо обох очей, крововиливу під кон`юктиву обох очей, синця в лівій виличній ділянці голови, синця на шкірі нижньої губи зліва, синця на передній поверхні правої вушної раковини, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синця на тильній поверхні правої кисті, синця на тильній поверхні лівої кисті, синця на задній поверхні правого передпліччя, синця на задній поверхні лівого передпліччя, синця на передній поверхні лівого передпліччя, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Таким чином ОСОБА_5 спільно зі ОСОБА_6 своїми діями створили умови, за яких ОСОБА_7 реально сприйняла їхні погрози фізичною розправою та усвідомила загрозу своєму життю і здоров`ю, у разі відмови надати обвинуваченим грошові кошти, тому всупереч своїй волі передала обвинуваченим грошові кошти в сумі 13 450 грн.

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покинули будинок ОСОБА_7 і розпорядились незаконно здобутими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинили потерпілій майнову шкоду на указану суму.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 листопада 2023 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , їх захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2023 року - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У спільній касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 та засуджений ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушеннята особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просять оскаржувані судові рішення змінити, перекваліфікувати діяння ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України та зменшити покарання.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що з моменту затримання, під час досудового слідства та в судових засіданнях у своїх показаннях ОСОБА_5 детально повідомив про вчинений ним злочин відносно потерпілої ОСОБА_7 , однак мав свою думку щодо кваліфікації його дій, вважаючи, що своїми діями не створював небезпеку для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , а тому його дії потрібно кваліфікувати за ч. 3 ст.186 КК України.

Вказують, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні докази, які б доводили, що обвинувачені душили потерпілу рушником та подушкою, і що у потерпілої були перекритті дихальні шляхи в результаті дій ОСОБА_5 .

Вважають, що висновки судово-медичної експертизи та показання самої потерпілої ОСОБА_7 є такими, що не відповідають вимогам ст.91 КПК України.

Посилаються на те, що суд належним чином не врахував поведінку ОСОБА_5 , який критично оцінив свою протиправну поведінку й не намагався уникнути відповідальності за вчинене.

Вважають, що дані, які характеризують особу ОСОБА_5 , вказані судом у вироку в частині того, що він раніше судимий, після відбуття покарання в місцях позбавлення волі належних висновків не зробив та знов вчинив злочин, не працює, не має стабільного доходу та засобів для існування, міцних соціальних зв`язків, не відповідають вимогам ч. 1 ст. 88 КПК України та суперечать положенням ч. 3 ст. 67 КК України. Окрім того, посилаються на те, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість й таким, що не відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника та засудженого щодо неправильної, на їх думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_5 своїми діями не створював небезпеку для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , і неправильну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 187 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Розбій вважається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо під час нападу кожен із співучасників мав змогу бачити та усвідомлювати дії інших нападників, погоджувався із ними і продовжував активну протиправну поведінку. Виконання кожним із засуджених під час нападу на потерпілого різних дій (завдання ударів, вилучення речей) не може бути підставою для їх кваліфікації за різні злочинні дії, якщо вони об`єднані єдиною спільною метою та узгоджені між собою, що свідчить про їх попередню домовленість саме на вчинення розбійного нападу.

Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, касаційної скарги захисника та засудженого, засуджений ОСОБА_5 не заперечує своєї участі у вчиненні злочинних дій щодо потерпілої ОСОБА_7 , однак не погоджується з кваліфікацією його діянь за ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки він своїми діями не створював небезпеку для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , тому його діяння потрібно кваліфікувати за ч. 3 ст. 186 КК України.

Спростовуючи ці доводи, суд першої інстанції послався на показання свідка ОСОБА_9 , який в суді пояснив, що ввечері близько 20.00 години перед Новим роком до них прийшла ОСОБА_7 , яка проживає по сусідству і попросила телефон, щоб зателефонувати синові, та розповіла, що на неї вдома напали двоє невідомих чоловіків і пограбували. Потерпіла була налякана, розповідала, що її били, душили, вимагали гроші, внаслідок чого вона з двох місць схову витягла гроші і віддала нападникам, але яка це була сума, не повідомила.

Також суд послався на показання свідка лікаря-хірурга ОСОБА_10 , який суду показав, що він працює лікарем-хірургом в КНП «Ізяславська МБЛ» та 30 грудня 2021 року перебував на чергуванні, коли ОСОБА_7 була доставлена каретою «швидкої допомоги» з тілесними ушкодженнями, зокрема, у неї був наявний забій навколо лівого ока. При цьому сама потерпіла розповідала, що до неї у будинок вдерлись невідомі і побили її. Потерпілій був виставлений попередній діагноз, під питанням була наявність перелому ребра або хребця. ОСОБА_7 була залишена в лікарні, їй було призначена консультація невропатолога та запропоновано пройти комп`ютерну томограму.

Також суд послався на протокол слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 , яка під час проведення слідчого експерименту розповіла та показала послідовність подій під час вчинення на неї розбійного нападу, що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту.

Зокрема відповідно до змісту оскарженої ухвали апеляційного суду під час слідчого експерименту потерпіла указувала, що 30 грудня 2021 року до неї в дім увірвалися обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , підперли її до стола і почали вимагати гроші. Почувши відмову, обвинувачені почали її душити подушкою, а потім рушником, крутити руки та погрожувати ножем, приставляючи його до руки і до шиї. Вказані дії обвинувачених змусили потерпілу віддати їм свого гаманця, в якому були грошові кошти номіналом 500 грн та 20 грн. Однак обвинувачені почали вимагати віддати їм ще гроші, при цьому наносили їй тілесні ушкодження в області грудної клітки та по руках, погрожувати перерізати їй горло ножем, на що вона сильно злякалася і віддала решту грошей у сумі 13500 грн.

Також судом було встановлено, що 02 лютого 2022 року відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області № 688/1/22 від 13 січня 2022 року було проведено доступ до медичної карти стаціонарного хворого № 536/3412 на ім`я ОСОБА_7 та трьох рентген знімків. Вказані документи були оглянуті відповідно до протоколу огляду речового доказу від 11 лютого 2022 року. Постановою про приєднання речових доказів від 11 лютого 2022 року медична карта стаціонарного хворого № 536/3412 на ім`я ОСОБА_7 була визнана речовим доказом та зберігається у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, наявність у потерпілої ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, їх характер, кількість, локалізація, механізм утворення та ступінь тяжкості встановлено з висновку експерта № 9 від 05 січня 2022 року. З дослідницької частини вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_7 оглядалась експертом, також експертом досліджувалась медична карта стаціонарного хворого № 536/3412 та рентгенограми. Експерт, який проводив обстеження потерпілої, має відповідну освіту, стаж роботи, кваліфікацію, вищий кваліфікаційний клас судово-медичного експерта.

Крім цього, суд послався на показання допитаного в ході судового розгляду експерта ОСОБА_11 , який підтвердив, що потерпіла ОСОБА_7 05 січня 2022 року прибула на огляд і була ним оглянута, всі виявлені у потерпілої тілесні ушкодження були зафіксовані. Експерт вказав, що на експертизу були надані медична карта стаціонарного хворого № 536/3412 на ім`я ОСОБА_7 та рентгенограми, які були ним досліджені. Експерт підтвердив, що саме та медична карта стаціонарного хворого № 536/3412 на ім`я ОСОБА_7 , яка визнана речовим доказом, надавалась на експертизу. Експерт стверджував, що сумнівів у наявності перелому ребра у нього не виникало, крім того в ділянці перелому був наявний синець округлої форми розміром 3 на 3 см. Експерт зауважив, що тілесних ушкоджень, які б могли виникнути від падіння, у потерпілої не було, натомість були тілесні ушкодження, характерні для самозахисту. Експерт вказав, що після проведення експертизи висновок, медичну карту та рентгенограми він повернув слідчому.

Дослідивши ці, а також інші докази, надані стороною обвинувачення, суд першої інстанції надав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а саме у розбої, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Зі змісту ухвали апеляційного суду від 20 листопада 2023 року вбачається, що захисник ОСОБА_4 та засуджений ОСОБА_5 подавали апеляційні скарги, доводи яких за змістом здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 . Зокрема вони просили перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України.

Залишаючи без задоволення апеляційні скарги захисника та засудженого щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, неправильної оцінки доказів, щодо недоведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційних скарг, обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Апеляційний суд, перевіривши вирок в частині доводів щодо необхідності кваліфікації діянь ОСОБА_5 щодо нападу на ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України, обґрунтовано вказав, що спосіб та обстановка вчинення співучасниками нападу на ОСОБА_7 , характер застосованого насильства, свідчать про вчинення ними саме розбою.

Апеляційний суд також обґрунтовано спростував доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд безпідставно врахував відомості про минулі судимості ОСОБА_5 за корисливі злочини у якості обставин, які характеризують особу обвинуваченого при призначенні покарання, визнавши їх необґрунтованими й указавши, що положення ст. 88 КПК України регламентують принципи недопустимості доказів та відомостей, які стосуються особи підозрюваного, обвинуваченого, його минулих судимостей, рис характеру при збиранні доказів у кримінальному провадженні для встановлення обставин злочину, які підлягають доведенню згідно з положеннями ст. 91 КПК України, а не відомостей, які характеризують особу винного у межах приписів ст. 65 КК України.

Крім цього, необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що зазначені вище обставини були визначені судом у якості обставин, які обтяжують покарання, що не передбачено положеннями ст. 67 КК України, оскільки за змістом оскаржених судових рішень зазначені обставини оцінювалися судом як такі, що характеризують особу обвинуваченого, а не обтяжують його покарання.

Верховний Суд не вбачає також обґрунтованими й доводи касаційної скарги сторони захисту щодо надмірної суворості призначеного ОСОБА_5 покарання.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки, який відноситься до особливо тяжких; дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, належних висновків не зробив, після звільнення з установи виконання покарань не працює, не має стабільного доходу та засобів для існування, міцних соціальних зв`язків.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання, судом визнано рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З огляду на це, суд дійшов правильного висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України в межах санкції у виді позбавлення волі на строк 9 років і 6 місяців з конфіскацією майна.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових правопорушень. Обґрунтованих підстав для пом`якшення покарання, захисник та засуджений у касаційній скарзі не наводять.

Хмельницький апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційних скарг захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 , і з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення обґрунтовано залишив апеляційні скарги без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та судом не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 листопада 2023 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3