КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3421/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 760/3555/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року, -

за участю:

представника - ОСОБА_8 ,

прокурора -ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15.03.2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000006, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України та накладено арешт на виявлені та вилучені 09.02.2024 року, за результатом обшуку транспортного засобу Audi А-4, р.н. НОМЕР_1 (vin: НОМЕР_2 ) речі, а саме:

- транспортний засіб Audi А-4, р.н. НОМЕР_1 (vin: НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_6 ;

- рідини, що використовуються у електронних сигаретах торгової марки «Chaiser» без марок акцизного податку у загальній кількості 239 ємностей об`ємом 30 мл. кожна, власником якого є ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах власника майна ОСОБА_6 , в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15.03.2024 року, скасувати її в частині накладення арешту на транспортний засіб Audi А-4, р.н. НОМЕР_1 (vin: НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та накласти арешт на рідини, що використовуються у електронних сигаретах торгової марки «Chaiser» без марок акцизного податку у загальній кількості 239 ємностей об`ємом 30 мл. кожна, власником якого є ОСОБА_6 , а в частині накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб - відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що накладаючи арешт на автомобіль, який був вилучений під час обшуку, слідчий суддя залишив поза увагою те, що прокурор в клопотанні не надав будь якої оцінки щодо правової підстави для арешту цього майна, слідчим суддею в ухвалі про дозвіл на обшук не визначено права вилучити автомобіль за результатами обшуку. Разом з цим, слідчим суддею не дотримано вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України щодо застосування обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах третіх осіб, та не обґрунтував необхідність накладення арешту на автомобіль власником якого є ОСОБА_6 , лише послався, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України без належного та конкретного мотивування, також не визначено мету арешту майна.

Вказує, що прокурором не було дотримано чинних вимог кримінального-процесуального законодавства України щодо порядку звернення з відповідним клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України, тому майно має бути негайно повернуто ОСОБА_6 .

Апелянт зауважує, що накладений ухвалою слідчого судді від 15.03.2024 року арешт на майно підлягає скасуванню, зокрема щодо транспортного засобу, як необґрунтований та безпідставний, а також з урахуванням недоведеності необхідності арешту майна ОСОБА_6 , який явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням вищевказаного кримінального провадження.

Щодо строків на апеляційне оскарження зазначає, що розгляд клопотання в суді першої інстанції відбувся без участі власника майна чи його представника, про існування вказаної ухвали представник ОСОБА_6 дізнався лише 09.04.2024 року у судовому засіданні за скаргою адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність детектива, і тільки 09.04.2024 року детектив надав ухвалу суду про накладення арешту на автомобіль з якою можна було ознайомитись для подальшого оскарження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_8 , який підтримав доводи поданої представником ОСОБА_7 апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника та просив залишити ухвалу без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15.03.2024 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки дана ухвала оскаржується тільки в частині, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційних вимог апелянта, а щодо іншого майна на яке накладено арешт вказаною ухвалою, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що детективами Підрозділу детективів (на правах Управління) Територіального управління БЕБ у Київській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000006 від 23.01.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що ОСОБА_6 , за попередньою змовою з іншими невстановленими особами (коло осіб встановлюється), у невстановлений період часу, на території Київської області, здійснює придбання з метою збуту, зберігання з цією метою, транспортування з метою збуту, а також збут незаконно виготовлених підакцизних товарів (електронних сигарет та рідин до низ без марок акцизного податку) через підконтрольний інтернет ресурс « ІНФОРМАЦІЯ_1 ,».

Незаконне зберігання незаконно виготовлених підакцизних товарів (електронних сигарет, рідин до них без марок акцизного податку, а також інших похідних приладів для куріння) ОСОБА_6 здійснює у будинку, який використовується ним як склад для незаконного зберігання незаконно виготовлених підакцизних товарів, за місцем проживання батьків, за адресою: АДРЕСА_1 .

Незаконне транспортування незаконно виготовлених підакцизних товарів (електронних сигарет, рідин до них без марок акцизного податку, а також інших похідних приладів для куріння) ОСОБА_6 здійснює на: власному транспортному засобі Audi А-4, р.н. НОМЕР_3 (vin: НОМЕР_2 );

09.02.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31.01.2024 року (справа № 760/2296/24), за результатом проведення обшуку транспортного засобу Audi А-4, р.н. НОМЕР_3 (vin: НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_6 , була виявлена та вилучена незаконно виготовлена підакцизна продукція (рідини, що використовуються у електронних сигаретах торгової марки «Chaiser» без марок акцизного податку) у загальній кількості 239 ємностей об`ємом 30 мл. кожна.

Враховуючи викладені обставини, транспортний засіб Audi А-4, р.н. НОМЕР_3 (vin: НОМЕР_2 ), був вилучений.

09.02.2024 року постановою старшого детектива відділу детективів Підрозділу детективів (на правах Управління) Територіального управління БЕБ у Київській області ОСОБА_10 , вилучений автомобіль та речі в ньому були визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

13.02.2024 року (клопотання датоване 09.02.2024 року) прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000006, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України на виявлені та вилучені 09.02.2024 року, за результатом обшуку транспортного засобу Audi А-4, р.н. НОМЕР_1 (vin: НОМЕР_2 ) речі, а саме:

- транспортний засіб Audi А-4, р.н. НОМЕР_1 (vin: НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_6 ;

- рідини, що використовуються у електронних сигаретах торгової марки «Chaiser» без марок акцизного податку у загальній кількості 239 ємностей об`ємом 30 мл. кожна, власником якого є ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15.03.2024 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказаний автомобіль, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси фізичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що автомобіль, на який прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначений автомобіль відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000006, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України в частині накладення арешту на виявлений та вилучений 09.02.2024 року в ході проведення обшуку транспортний засіб Audi А-4, р.н. НОМЕР_1 (vin: НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , -залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4