Справа № 953/2536/24
н/п 1-кс/953/2373/24
"30" березня 2024 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
підозрюваної ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
секретар судового засідання ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, має неповнолітніх дітей 2007 та 2013 року народження, офіційно не працюючої, яка фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбавання та зберігання психотропної речовини, обіг якої заборонено - «PVP», з метою збуту, не пізніше 28 березня 2024 року, більш точний час не встановлений, використовуючи свій мобільний телефон «Samsung» моделі «GalaxyA30s», в корпусі чорного кольору, без чохла, ІМЕІ-1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 , здійснила замовлення вищевказаної речовини за допомогою месенджера «Телеграм» у адміністратора Інтернет магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », особу якого наразі не встановлено.
Орган досудового розслідування встановив, що ОСОБА_4 у невстановлений органом досудового розслідування час отримала на свій мобільний телефон «Samsung» моделі «GalaxyA30s» у месенджері «Telegram» повідомлення із зазначенням місцезнаходження психотропної речовини - «PVP», а саме - в дереві, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на ділянці місцевості з координатами: широта: 50.012376, довжина: 36.309987.
Після чого ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, перебуваючи за вказаною у повідомленні адресою: АДРЕСА_2 , віднайшла залишений їй «клад» із психотропною речовиною «PVP» та з того часу почала його зберігати при собі з метою подальшого збуту.
28 березня 2024 року у період часу з 23 години 10 хвилин до 23 години 30 хвилин біля будинку АДРЕСА_2 , проведений огляд місця події, під час якого у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено два прозорі полімерні зіп-пакети з фіксатором з кристалічною речовиною білого кольору, яка відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-24/8920-НЗПРАП від 29.03.2024 містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено «PVP», масою: 1,3858 грам.
Таким чином ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, незаконно придбала та зберігала, з метою подальшого збуту, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено «PVP».
29 березня 2024 року о 04 годині 27 хвилин ОСОБА_4 затримана у порядку ст. 208 КПК України.
29 березня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Слідчий зазначає, що обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, зокрема:
- даними протоколу огляду місця події від 28.03.2024;
- даними протоколу огляду предмету від 29.03.2024;
- даними протоколів допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 29.03.2024;
- даними висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-24/8920-НЗПРАП від 29.03.2024.
Слідчий стверджує про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 вчинила умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання від шести до десяти років позбавлення волі, що може спонукати підозрювану переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Враховуючи ту обставину, що підозрювана офіційно не працевлаштована, тобто не має стабільного джерела доходу, тому з метою отримання заробітку шляхом зайняття злочинною (протиправною) діяльністю може вчинити нове кримінальне правопорушення. Також підозрювана може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених саме п.п. 1, 3, 5 ст.177 КПК України.
Слідчий ОСОБА_13 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Підозрювана ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечувала, посилаючись на те, що пред`явлена їй підозра є необґрунтованою, а заявлені в клопотанні ризики не підтверджені жодними доказами. Зауважила, що має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання разом з її колишнім чоловіком та свекрухою за адресою: АДРЕСА_3 , де також проживають її неповнолітні діти 2007 та 2013 року народження, про яких вона повинна піклуватися. За цією адресою просила застосувати до неї домашній арешт. Після чого вказала, що вона іноді проживає разом зі своїм хлопцем за адресою: АДРЕСА_1 , та просила застосувати до неї домашній арешт вже за цією адресою, оскільки не була впевнена, чи не буде заперечувати колишня свекруха проти застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у квартирі, що належить свекрусі.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, вважаючи пред`явлену ОСОБА_4 підозру необґрунтованою, оскільки така ґрунтується на доказах, які є недопустимими та неналежними, зібраними з порушеннями вимог КПК України. Акцентував увагу на тому, під час огляду місця події ОСОБА_4 надала пояснення з приводу того, що придбала наркотичний засіб для передачі іншій особі, після чого з її дозволу був оглянутий її мобільний телефон. Але всі ці дії були проведені за відсутності захисника, що є порушенням вимог КПК України. У зв`язку з цим захисник акцентував увагу на тому, що орган досудового розслідування невірно кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КПК України, оскільки вона не мала на меті збути наркотичний засіб, а придбала його для власного вжитку. Посилався на те, що ризики, на які посилається слідчий у своєму клопотанні, не підтверджені жодним чином. Заперечував проти визначення розміру застави, запропонованому органом обвинувачення, та просив обрати стосовного її підзахисної більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.
29 березня 2024 року о 04 годині 27 хвилин ОСОБА_4 затримана у порядку ст. 208 КПК України.
29 березня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Підставою для звернення з даним клопотання стало те, що у діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, і під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Слідчий суддя вважає, що обґрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, підтверджується зібраними на даний час доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події від 28.03.2024; даними протоколу огляду предмету від 29.03.2024; даними протоколів допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 29.03.2024; даними висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-24/8920-НЗПРАП від 29.03.2024.
Разом з тим слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри та незаконність отриманих органом досудового розслідування доказів причетності останньої до інкримінованого правопорушення, з огляду на те, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Слідчий суддя зазначає, що на стадії досудового розслідування оцінка наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, у тому числі наданих стороною захисту, здійснюється в контексті визначення вірогідності та достатності підстав причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того, чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше досудове розслідування. При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Так, слідчий суддя зауважує, що повідомлена ОСОБА_4 підозра ґрунтується на зібраних в ході досудового розслідування та досліджених під час судового розгляду клопотання про застосування до останнього запобіжного заходу доказах. За такого слідчий суддя вважає підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, обґрунтованою, докази можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення достатніми.
Саме при розгляді кримінального провадження по суті суд відповідно до положень ст. 94 КПК України, дослідивши всі обставини, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, може прийняти рішення щодо стадії кримінального правопорушення, за наявності підстав встановити наявність/відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення.
При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.
За таких обставин, беручи до уваги стадію кримінального провадження, слідчий суддя вважає доводи сторони захисту про неправильність кваліфікації діяння є передчасними.
У судовому засіданні стороною обвинувачення підтверджені ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки вона підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. До того ж ризик переховування від суду та слідства зростає в умовах воєнного стану та війни.
Слідчий суддя зазначає, що тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, слідчий суддя враховує, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання слідчого судді, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.
Крім того, стороною обвинувачення підтверджений ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Одночасно з цим, слідчий суддя зауважує, що стороною обвинувачення під час судового розгляду клопотання не підтверджений ризик того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягалася.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Так, слідчий суддя відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України враховує дані про особу підозрюваної ОСОБА_4 , яка розлучена, має неповнолітніх дітей 2007 та 2013 року народження, які наразі проживають з їх бабусею, має постійне місце мешкання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштована, постійного джерела доходу та будь-яких зв`язків з державою не має, раніше не судима, проте підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину та за який передбачене покарання у разі визнання його винним у виді позбавленні волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна.
З огляду на викладене, під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені слідчим та прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Слідчий суддя, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , а також відомості про особу підозрюваної у їх сукупності, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_4 вважає за необхідне застосувати до неї запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, однак, з огляду на встановлені обставини, зокрема, те, що ОСОБА_4 хоча і є раніше не судимою, проте на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та за який передбачене покарання у разі визнання її винною у виді позбавленні волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна, що свідчить про надзвичайно високу суспільну небезпечність таких дій, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, щоб запобігти спробам вчинити дії, передбачені пунктами 1 та 3 частини першої статті 177 КПК України.
Даних щодо неможливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.
Доводи сторони захисту щодо доцільності обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не спростовують вищевказаних висновків суду.
Нормами частини 3 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України визначений розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197 КПК України,
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" на 60 днів у межах строку досудового розслідування до 27 травня 2024 року включно.
Підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент протягом строку дії відповідного запобіжного заходу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти - звільнити.
У разі внесення застави на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;
2) не відлучатися із населеного пункту, який буде встановлено та в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваній, що у разі внесення застави у визначеному у цій ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі.
Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, яка не може тривати більше одного робочого дня, уповноважена службова особа негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити письмово прокуратуру і слідчого суддю Київського районного суду м. Харкова.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_4 вважається такою, щодо якої застосований запобіжний захід у виді застави.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Строк дії ухвали встановити до 27 травня 2024 року включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 - у той же строк, але з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали складений 03 квітня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1