ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1711/24 Справа № 233/1764/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

25.04.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2024р., якою у підготовчому судовому засіданні обвинуваченому за ч. 4 ст. 402 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Шарапанівка Вінницької області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1

задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб до 13.06.2024р. включно.

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою Костянтинівського міскрайонного суду Донецької області від 15.04.2024р. у підготовчому судовому засіданні обвинуваченому за ч. 4 ст. 402 КК України ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб до 13.06.2024р. включно.

Ухвалу суду оскаржено захисником, який в апеляційній скарзі:

- вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановленою з грубим порушенням чинного законодавства;

- зазначає, що у даному кримінальному провадженні підготовче судове засідання було призначено на 16.04.2024р., проте було проведено 15.04.2024р., та у вказаний день обвинуваченому було продовжено запобіжний захід;

- зазначає, що обвинувачений є добровольцем, участь у бойових діях приймає з 01.03.2022р., через отримані поранення має численні захворювання, контузію, пройшов ВЛК, має трьох дітей на утриманні, будь-якого кримінального правопорушення не вчиняв, а зібрані щодо нього матеріали кримінального провадження ґрунтуються на припущеннях та є спотвореними;

- зазначає, що у кримінальному провадженні при обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не було визначено розміру застави відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України;

- вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, з боку обвинуваченого відсутні;

- прохає змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином, клопотання про особисту участь у судовому засіданні не заявили, тому розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Оскаржуваною ухвалою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування свого висновку суд послався на те, що 25.03.2024р. до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0004960 від 18.12.2023р., за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Ухвалою суду від 26.03.2024р. по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

15.04.2024р. прокурор звернувся до суду з невідкладним клопотанням про продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на 60 днів, без права визначення застави, зважаючи на те, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України не перестали існувати, наполягав, що більш м`які заходи забезпечення кримінального провадження не будуть дієвими.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали клопотання встановив, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який проходив військову службу на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.17, 65 Конституції України, ст. 17 ЗУ «Про оборону України», ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28-32, 35-37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 18.12.2023р. приблизно о 11 год. 30 хв. перебуваючи в АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойовий наказ тимчасового виконувача обов`язки командира 3 стрілецької роти на оборону №1004, 09.00 від 18.12.2023 відданий на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , 08.00 від 18.12.2023, щодо вибуття для виконання завдань за призначенням на позицію відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в районі АДРЕСА_2 із завданням не допустити прориву противника, нанести йому ураження вогнем усіх засобів групи, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Суд першої інстанції вважав за доцільне обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, вважаючи підтвердженими наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик переховування від суду, що, на думку суду, підтверджується суворістю ймовірного покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, яке може бути визнане обвинуваченим більш небезпечним, ніж втеча;

- ризик незаконно впливу свідків підтверджується тим, що обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно свідків насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства до начальника.

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений перебуваючи на волі з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за злочин, у вчиненні якого обвинувачується, як військовослужбовець, може вчинити злочини, передбачені ст.ст. 407, 408 КК України.

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції вважав, що запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти відповідатиме особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, не надасть можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухилитись від суду, а також відповідатиме практиці ЄСПЛ, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того суд першої інстанції, користуючись своїми дискреційними повноваженнями, відповідно до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні.

На думку суду апеляційної інстанції, рішення суду про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законним, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, висновки суду є обґрунтованими та вмотивованими за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що органом досудового розслідування до суду було спрямовано обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України за обставин, які наведені вище, та досліджені судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Прокурор у поданому клопотанні про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою послався на те, що потреба у застосуванні запобіжного заходу у виді тримані під вартою обумовлена наявністю ризиків з боку обвинуваченого, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, та які були досліджені судом першої інстанції, вважає їх підтвердженими, а рішення суду першої інстанції таким, що відповідає завданням кримінального провадження та положенням діючого КПК України.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що вказаними вище ризиками, крім іншого, слід рахувати передбачувану небезпеку вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та які дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності з боку обвинуваченого ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не є слушними, та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги захисника, що у даному кримінальному провадженні підготовче судове засідання було призначено на 16.04.2024р., проте було проведено 15.04.2024р., та у вказаний день обвинуваченому було продовжено запобіжний захід, є неспроможними, оскільки у даному випадку судом першої інстанції вимоги ст. 314 КПК України не були порушені, та як наголошено у оскаржуваній ухвалі судове засідання проведено за невідкладним клопотанням прокурора про продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений є добровольцем, участь у бойових діях приймає з 01.03.2022р., через отримані поранення має численні захворювання, контузію, пройшов ВЛК, має трьох дітей на утриманні, будь-якого кримінального правопорушення не вчиняв, а зібрані щодо нього матеріали кримінального провадження ґрунтуються на припущеннях та є спотвореними, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 було оголошено про підозру за ч. 4 ст. 402 КК України, у подальшому був складений та направлений до суду обвинувальний акт. Наведені стороною захисту доводи будуть предметом розгляду судом першої інстанції при судовому розгляді справи по суті відповідно до вимог ст.ст. 91, 94 КПК України. При цьому за поданою апеляційною скаргою судом апеляційної інстанції перевіряється лише законність обраного запобіжного заходу та існування ризиків з боку обвинуваченого, які наведені у клопотанні прокурора.

Доводи апеляційної скарги, що у кримінальному провадженні при обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не було визначено розміру застави відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, є неспроможними з огляду на таке.

Абзацом 3 ч. 4 ст. 183 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи це, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному кримінальному провадженні визначення можливості внесення застави не відповідатиме засадам кримінального провадження та особливому характеру зазначеного кримінального провадження, яке вчинене в умовах воєнного стану та триваючої збройної агресії з боку росії проти України.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого не мають під собою підґрунтя, та не підлягають задоволенню, рішення суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2024р., якою у підготовчому судовому засіданні обвинуваченому за ч. 4 ст. 402 КК України ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб до 13.06.2024р. включно залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2024р., якою у підготовчому судовому засіданні обвинуваченому за ч. 4 ст. 402 КК України ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб до 13.06.2024р. включно залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді