Справа № 930/1418/23
Провадження №11-кп/801/830/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: Царапора
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року ,

якою продовжено строк тримання під вартою строком на 60 діб, до 08.08.2024 включно, із раніше визначеним розміром застави стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Бурчак Михайлівського району Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України;

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Бурчак Михайлівського району Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Широке Василівського району Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України,

установив:

У провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебувають кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0000022 від 12.01.2023 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, та № 0000426 від 18.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України.

У судовому засіданні 10.06.2024 прокурор ОСОБА_12 заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

Так, клопотання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів із визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, мотивне тим, що ОСОБА_7 23.05.2023 вручено обвинувальний акт у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185 КК України, тобто крадіжки, таємному викрадені чужого майна, вчиненої повторно, вчиненої в умовах воєнного стану, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, вчиненої організованою групою. У кримінальному провадженні досі продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів із визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб мотивоване тим, що ОСОБА_8 23.05.2023 вручено обвинувальний акт у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, тобто крадіжки, таємному викрадені чужого майна, вчиненої повторно, вчиненої в умовах воєнного стану, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, вчиненої організованою групою. У кримінальному провадженні досі продовжують існувати ризики, визначені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів із визначенням застави в розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб мотивоване тим, що 30.10.2023 ОСОБА_6 вручено обвинувальний акт у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України. У кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, визначені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177КПК України.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області 10 червня 2024 року клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_12 про продовження строку застосованих до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою - задоволено.

Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

У своїх висновках суд першої інстанції вказав про наявність підстав для продовження строку застосованих до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.

Не погодившись з ухваленим рішенням, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, у яких просять скасувати оскаржувану ухвалу та скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою. Так, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вважають, що їх утримують під вартою незаконно, а кримінальне провадження щодо них сфальсифіковане. Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні прямі докази його вини, а також просить визнати незаконним цивільний позов потерпілого, оскільки він нічим не підтверджений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також їх захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційних скаргах і просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги. Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, відповідно до ст. 177,199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен також врахувати тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Неспроможними є доводи апеляційних скарг обвинувачених щодо відсутності доказів вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та необґрунтованості цивільного позову, оскільки таке твердження є передчасним, так як судовий розгляд наразі триває і остаточне рішення буде прийняте судом після дослідження всіх наявних доказів у кримінальному провадженні в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку, а не під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів під час перегляду ухвали про продовження строку тримання під вартою не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа повинна притягуватися до кримінальної відповідальності, вирішувати цивільний позов, а лише зобов`язана на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Наразі матеріали кримінального провадження передбачають наявність доказів, які об`єктивно зв`язують обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з інкримінованими кримінальними правопорушеннями та дають підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого судового розгляду.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що строк перебування обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою не виходить за межі, визначенні КПК України. З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинувачених від суду, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Так, внаслідок суспільної небезпечності дій ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду. А це в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду та до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , зважаючи на те, що останній є уродженцем с. Бурчак Запорізької області, зареєстрований по АДРЕСА_2 , яка є територією, що тимчасово окупована російською федерацією, де в нього залишилися родичі та знайомі. Обвинувачений ніде не працює, не має стабільного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а тому під страхом притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від суду за місцем своєї реєстрації та попереднього місця проживання.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , зважаючи на те, що обвинувачений є уродженцем с. Бурчак Запорізької області та зареєстрований по АДРЕСА_1 , що на цей час є територією, яка тимчасово окупована російською федерацією, де в нього залишилися родичі та знайомі. Обвинувачений ніде не працює, не має стабільного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а тому під страхом притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від, суду, за місцем своєї реєстрації та попереднього місця проживання.

Окрім цього, колегією суддів установлено, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 08.10.2020 за ч. 3 ст.186 КК України із застосування ст. ст. 104, 75 КК України, проте наразі знову притягується до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , зважаючи на те, що обвинувачений є уродженцем с. Широке Запорізької області, зареєстрований по АДРЕСА_4 , яке є територією, що тимчасово окупована російською федерацією, де в нього залишилися родичі та знайомі. Обвинувачений ніде не працює, не має стабільного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а тому під страхом притягнення до кримінальної відповідальності він може переховуватися від суду за місцем своєї реєстрації та попереднього місця проживання.

Крім цього, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, оскільки вироком Ворошилівського районного суду м. Донецька від 23.10.2012 засуджений за ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 187, ч. 1ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк до 9 років 6 місяців із конфіскацією майна, однак наразі знову притягується до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

Відповідно до практики ЄСПЛ особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а тому право людини на свободу хоч і є основоположним, однак не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У даному випадку, на переконання колегії суддів, суспільний інтерес полягає у охороні права власності, а саме права будь-якого власника як держави, так і фізичної чи юридичної особи на володіння, користування та розпоряджання своїм майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для її скасування за доводами апеляційних скарг обвинувачених колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3