Провадження № 1-кс/947/3352/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000031 від 28.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204, ч.3 ст.204 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво по кримінальному провадженню №0000031 від 28.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204, ч.3 ст.204 КК України, за фактом незаконного придбання, зберігання, транспортування з метою збуту та збуту підакцизних товарів, а також незаконного виготовлення та збуту алкогольних напоїв, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється детективами Територіального управління БЕБ в Одеській області.

У ході досудового розслідування від Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України відповідно наданого доручення надійшли матеріали, відповідно яких у месенджері Telegram функціонує канал з назвою ІНФОРМАЦІЯ_1 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , через який здійснюється реалізація електронних нікотинових пристроїв для паління без марок акцизного податку, та встановлено осіб, які причетні до вказаної діяльності.

Так, встановлено, що ОСОБА_7 за адресою проживання здійснюється зберігання підакцизних товарів без марок акцизного податку, які ним разом з ОСОБА_4 реалізуються з використанням вказаного Telegram каналу через відділення ТОВ «Нова Пошта» № 23 у м. Одесі. При цьому обробку замовлень та технічну підтримку Інтернет ресурсів здійснює ОСОБА_4 .

Крім того, у ході досудового розслідування отримано показання свідка, відповідно яких ним із вказаного Telegram каналу здійснено замовлення електронних сигарет з оплатою на банківську картку № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_8 , які він у подальшому отримав поштовим відправлення у відділенні ТОВ «Нова Пошта» у м. Одесі. Замовлення здійснювалось під час перемовин за допомогою телефонного зв`язку, а також шляхом обміну повідомленнями через месенджер Telegram з особою з обліковим записом ОСОБА_9 .

У ході обшуку, проведеного 22.02.2024 за адресою проживання ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 виявлено та вилучено:

1. Мобільний телефон моделі iPhone 15Pro, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , в якому знаходиться сім-картка оператора мобільного зв`язку «Лайфсел» з номером мобільного телефону НОМЕР_4 .

2. Мобільний телефон моделі iPhone 11Pro, IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , в якому знаходиться сім-картка оператора мобільного зв`язку «Водафон» з номером мобільного телефону НОМЕР_7 .

3. Грошові купюри номіналом 1000 (одна тисяча) гривень в кількості 4 (чотири) штуки та грошові купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривнеь в кількості 4 (чотири) штуки в загальній сумі 6000 (шість тисяч) гривень.

4. Банківська картка банку АБ «Південний» № НОМЕР_8 .

5. Банківська картка банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_9 .

6. Банківська картка банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_10 .

7. Системний блок з написом «Gamemax», s/n НОМЕР_11 A12176 чорного кольору.

Вилучений речі та грошові кошти на підставі постанови детектива від 23.02.2024 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, оскільки є матеріальними об`єктами, які був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, отримані в результаті вчинення злочину, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав, зазначив, що арешт необхідний для подальшого повного, об`єктивного, неупередженого здійснення досудового розслідування кримінального провадження, для проведення огляду мобільного телефону. Крім того, пояснив, що є висока вірогідність того, що особи, що можуть бути причетними до вказаного кримінального правопорушення, могли вдатися до спроб видалити інформацію, листування та скріншоти повідомлень з вилучених під час обшуку мобільних телефонів, у зв`язку з чим постановою детектива від 22.03.2024 року була призначена комп`ютерно-технічна експертиза та вказані електронні носії інформації направлені експерту для вивчення.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти клопотання, оскільки зазначене майно не має жодного значення для кримінального провадження, не є засобом вчинення злочину та не відповідає вимогам встановленим ст.98 КПК України. Просила відмовити у задоволенні клопотання.

Власник вилученого майна ОСОБА_4 підтримав думку свого представника.

Власник вилученого майна ОСОБА_6 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучений мобільний телефон моделі iPhone 15Pro. Пояснила, що вона є дівчиною ОСОБА_4 , не має жодного відношення до кримінального провадження, вилучений телефон - її особисте майно. Просила відмовити у задоволенні клопотання в цій частині.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки може містити електронні докази, які входять до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 28.04.2023.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою прокурора про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, слідчий суддя на даній стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене майно підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст.98 КПК України.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Також, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Вилучені стороною обвинувачення під час обшуку мобільні телефони, системний блок можуть містити електронні докази про незаконний збут підакцизних товарів, а саме електронних нікотинових пристроїв для паління без марок акцизного податку, а тому є важливим доказом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204, ч.3 ст.204 КК України.

Накладення арешту необхідне для проведення їх детального огляду, виконання призначеної комп`ютерно-технічної експертизи з метою встановлення наявності вищезазначених електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Крім того, вилучені за місцем мешкання ОСОБА_4 , який за версією органу досудового розслідування, здійснював обробку замовлень та технічну підтримку Інтернет ресурсів телеграм-каналу, грошові кошти можуть мати ознаки майна отриманого внаслідок реалізації підакцізних товарів.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочинів, передбачених ч.1 ст.204, ч.3 ст.204 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Доводи власника мобільний телефон моделі iPhone 15Pro щодо відсутності підстав для накладення арешту на нього, слідчий суддя відхиляє через те, що стороною обвинувачення було встановлено можливе видалення певних електронних доказів. Через це є необхідність у проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи, яка призначена детективом.

В клопотанні про арешт майна прямо зазначено підставу та мету арешту майна, наведено відповідне обґрунтування, вказано обсяг та вид майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також зазначено про відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000031 від 28.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204, ч.3 ст.204 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1. Мобільний телефон моделі iPhone 15Pro, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , в якому знаходиться сім-картка оператора мобільного зв`язку «Лайфсел» з номером мобільного телефону НОМЕР_4 .

2. Мобільний телефон моделі iPhone 11Pro, IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , в якому знаходиться сім-картка оператора мобільного зв`язку «Водафон» з номером мобільного телефону НОМЕР_7 .

3. Грошові купюри номіналом 1 000 (одна тисяча) гривень в кількості 4 (чотири) штуки та грошові купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривнеь в кількості 4 (чотири) штуки в загальній сумі 6000 (шість тисяч) гривень.

4. Банківську картку банку АБ «Південний» № НОМЕР_8 .

5. Банківську картку банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_9 .

6. Банківську картку банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_10 .

7. Системний блок з написом «Gamemax», s/n НОМЕР_11 A12176 чорного кольору.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1