Справа № 131/135/23
Провадження №11-кп/801/712/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого

адвоката в режимі відеоконференції ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці об`єднане кримінальне провадження № 0000010, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023, № 0000159, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2023 та № 0000254, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2023 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 03 квітня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тиврів Вінницької області, проживаючого без реєстрації по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 03 квітня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку, що набрав законної сили.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави понесені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 3485 (три тисячі чотириста вісімдесят п`ять) гривень 38 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що Згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та строк дії якого продовжено Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України № 2119-IX від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", Указу Президента України № 341 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, затвердженого Законом України №2263-ІХ від 22.05.2022, Указу Президента України № 573-2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указу Президента України №757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16.11.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указу Президента України №58/2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, затвердженого Законом України №2915-ІХ від 07.02.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»,

Так, ОСОБА_8 в період дії воєнного стану, 27.11.2022, в обідню пору, точний час не встановлено, перебуваючи в будинку, належному ОСОБА_9 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон «Leagoo» «Kiicaa Power» чорного кольору, вартістю 810,15 грн, який знаходився на тумбі у одній із кімнат будинку.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України - крадіжка (таємне викрадення чужого майна), вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_8 на початку березня 2023 року, точний час не встановлено, зайшов на територію домогосподарства, належного ОСОБА_10 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , після чого, вийнявши руками шибку вхідних в житловий будинок дверей, проник в приміщення житлового будинку, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, в період воєнного стану, викрав із однієї з кімнат будинку ТВ-ресивер (тюнер) торгової марки «Tiger» моделі «T2IPTV» вартістю 202,30 грн, мультиварку торгової марки «ROTEX» моделі «REPC72-B» вартістю 896 грн, та чоловічу куртку із шкірозамінника чорного кольору «ALNWICK» вартістю 77 грн, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 1175,30 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України - крадіжка (таємне викрадення чужого майна), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_8 на початку квітня 2023 року, точний час та дату не встановлено, зайшов на територію домогосподарства, належного ОСОБА_11 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , після чого, прикладаючи фізичну силу, руками вирвав скобу навісного замка вхідних дверей господарської будівлі, проник всередину вказаної будівлі, та діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, в період воєнного стану, викрав 3 електричні подовжувачі довжиною по 70 метрів кожний, з однією розеткою та вилкою, які виготовлені саморобним способом у 2020 році, вартістю 3849,30 грн. та 1 електричний подовжувач довжиною 40 метрів, з однією розеткою та вилкою, який виготовлений саморобним способом у 2020 році вартістю 733,20 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 4582,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України - крадіжка (таємне викрадення чужого майна), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку Іллінецького районного суду Вінницької області від 03 квітня 2024 року в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні покарання судом не враховано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування шкоди двом потерпілим і вжиті заходи для відшкодування шкоди третьому потерпілому. Зазначені обставини у сукупності з наданою обвинуваченим позитивної характеристики дають підстави для звільнення особи від відбування покарання з випробування.

Позиції учасників судового провадження.

Захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу сторони захисту з підстав, викладених в ній та просив задовольнити в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду, в тому числі в частині призначення покарання, законним і обґрунтованим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги захисника в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином на переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку, судом визнано обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання - щире каяття.

Не оспорюючи висновків суду щодо встановлення обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, захисником зазначено про безпідставність невизнання таких обставин, як активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди.

З такими доводами не погоджується суд апеляційної інстанції.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019. (справа 288/1158/16-к) сформульовано висновок про критерії активного сприяння розкриттю злочину та визначено, що під такою обставиною слід розуміти дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Натомість у даному кримінальному провадженні не встановлено жодних обставин, які б вказували на те, що ОСОБА_8 вчинив дії, які без його допомоги не могли бути встановлені правоохоронними органами, надавши допомогу у з`ясуванні дійсних обставин провадження. Окрім того частина викраденого майна була вилучена саме активним діям правоохоронних органів та повернута потерпілим рішенням (вироком) суду. Зазначена свідчить також про відсутність добровільного відшкодування заподіяної шкоди.

Щодо доводів захисника про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд зазначає, що частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_8 є особою, яка в силу положень ст. 89 КК України вважається такою, що немає судимості, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання.

Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, кількості злочинних епізодів, очевидно не дають суду підстави для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 03 квітня 2024 року у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000010, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023, № 0000159, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2023 та № 0000254, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2023 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: