справа № 488/1423/24
номер провадження № 1-кп/488/247/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року

Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням,-

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, неодружений, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді механіка - водія 3 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

за ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 09.12.2022, більш точний час в ході проведення досудового слідства не встановлено, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді механіка-водія 3 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби тимчасове місце дислокації 3 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу Миколаївського авіаремонтного заводу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 21 год. 00 хв. 15.11.2023, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

19.04.2024 року між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості, в якій сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і його правової кваліфікації за ч. 5 ст. 407 КК України, щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, при цьому обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені даних дій, за які передбачено кримінальну відповідальність, сторони узгодили покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, та на підставі ч. 1 ст. 62 КК України замість покарання у вигляді позбавлення волі, призначити покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 роки.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, та просив призначити йому узгоджену міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468, п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишенні місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає є з`явлення із зізнанням, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем несення служби характеризується посередньо, має намір продовжити службу у Збройних Силах України та належним чином виконувати обов`язки спрямовані на відсіч та стримування (нейтралізацію) збройної агресії Російської Федерації, має місце постійного проживання та реєстрації, раніше не судимий.

Суд вбачає наявними підстави, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, з урахуванням особи винного, а також щодо того, що ОСОБА_4 має намір продовжити військову службу та захищати Батьківщину, для призначення покарання відповідно до вимог ст. 69 КК України шляхом призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 вчинив злочин за пред`явленим обвинуваченням за ч. 5 ст. 407 КК України до набрання законної сили Законом України від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, яким було змінено ч.1 ст.69 КК України, а тому до нього може бути застосовано ч. 1 ст. 69 КК України.

Метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 15 від 28.12.1996 «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» зазначав, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні застосовується, у випадках коли засуджених можна залишити на військовій службі й виправити в умовах дисциплінарної частини. Цей вид покарання може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість замінити призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк на підставі ч. 1 ст. 62 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

За клопотанням прокурора про скасування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту та звільнення його з-під варти, суд вважає за необхідне запобіжний захід відносно ОСОБА_4 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст.314,368, 370,371, 374 , 474,475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19.04.2024 року між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді 2 (двох ) років позбавлення волі .

На підставі ч.1 ст. 62 КК України призначити ОСОБА_4 замість покарання у вигляді позбавлення волі, покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно. До набрання вироком законної сили покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки: проживати за адресою: АДРЕСА_1 та повідомляти суд про зміну місця проживання.

Строк покарання рахувати з дня початку фактичного відбуття покарання, визначеного судом.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.04.2024 по 23.04.2024 року із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні.

Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1