печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління БЕБ у м. Києві яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна , -

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, у порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління БЕБ у м. Києві.

Відповідно до матеріалів скарги, Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000006 від 26.01.2023.

29.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2023 у межах кримінального провадження № 000006 від 26.01.2023 був проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку у дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_4 було вилучено:

- грошові кошти у сумі 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч гривень), номіналом - 500 грн. на суму 700 000 грн.; номіналом - 1000 грн. на суму 450 000 грн.; номіналом - 200 грн. на суму 40 000 грн.; номіналом - 100 грн. на суму 10 000 грн.;

- грошові кошти у сумі 106 281 (сто шість тисяч двісті один долар США), номіналом - 100 доларів США на суму 106 200 доларів США; номіналом - 5 доларів США на суму 80 доларів США, номіналом - 1 долар США на суму 1 долар США.

В обґрунтування вимог скарги, скаржник зазначає, що з моменту проведення обшуку в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та вилучення вищевказаних сум національної та іноземної валюти слідчий/прокурор у кримінальному провадженні до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, вилучені під час обшуку, не звертався, з огляду на що вищезазначене майно підлягає поверненню власнику.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду провадження повідомлялася належним чином.

Представник Територіального управління БЕБ у м. Києві у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомила.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення скарги, виходячи з настпуного.

Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000006 від 26.01.2023 року.

29.06.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2023 року у справі № 757/22735/23-к в рамках кримінального провадження № 000006 від 26.01.2023 року був проведений обшук по місцю проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку у дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_4 було вилучено:

- грошові кошти у сумі 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч гривень), номіналом - 500 грн. на суму 700 000 грн.; номіналом - 1000 грн. на суму 450 000 грн.; номіналом - 200 грн. на суму 40 000 грн.; номіналом - 100 грн. на суму 10 000 грн.;

- грошові кошти у сумі 106 281 (сто шість тисяч двісті один долар США), номіналом - 100 доларів США на суму 106 200 доларів США; номіналом - 5 доларів США на суму 80 доларів США, номіналом - 1 долар США на суму 1 долар США.

Згідно довідки Головного управління ДПС у м. Києві від 21.09.2023, долученої до скарги, вбачається, що ФОП ОСОБА_4 у період часу з січня 2023 року по серпень 2023 року отримала офіційні доходи в розмірі 7 345 294, 53 грн., що вказує на законність джерела походження, вилучених під час обушку грошових коштів.

Крім того, відповідно до відповідей Печерського районного суду м. Києва, які також долучені до скарги, арешт на вилучене майно не накладався.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994р., Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Оскільки другий абзац статті 1 Першого протоколу до Конвенції повинен тлумачитися у контексті загального принципу, закріпленого в першому реченні цієї статті, має існувати розумна пропорційність між застосованими засобами та переслідуваною метою: Суд повинен визначити, чи був забезпечений справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу щодо цього та інтересами відповідної окремої компанії (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Г.І.Е.М.С.Р.Л. та інші проти Італії» [ВП] (G.I.E.M.S.R.L. and Others v. Italy) [GC], заява № 1828/06 та 2 інші заяви, пункт 293, від 28.06.2018р.).

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

В силу вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України).

Сукупний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства вказує на те, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається. Крім того, задля запобігання непомірного втручання у право власності особи законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося.

Дозвіл на відшукання певних речей, який надається слідчим суддею, не створює умов для їх автоматичного арешту.

Натомість, вилучення речей, щодо яких надано дозвіл на відшукання, та як наслідок набуття такими речами статусу тимчасово вилученого майна, відбувається виключно за наявності достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).

Дотримання умов, за яких майно набуває статусу тимчасово вилученого, відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до яких будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який створює таке обмеження, повинен мати належні правові підстави для його здійснення.

Набуття вилученими речами статусу тимчасово вилученого майна створює правові підстави задля перевірки наявності відповідних фактичних обставин для його вилучення та утримання у сторони обвинувачення.

Крім того, вимогами ч. 1 ст. 100 КПК України закріплено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Таким чином, все майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику.

У свою чергу, внаслідок арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму "тимчасово вилучене майно" трансформується у "арештоване майно" із відповідною правовою підставою, визначеною ч. 2 ст. 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення).

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

В іншому випадку орган слідчий, прокурор зобов`язаний його повернути таке майно на підставі ст. 169 КПК України. Так, згідно з указаною нормою, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 60, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу - задовольнити.

Зобов`язати уповноважену особу Територіального управління БЕБ у м. Києві, або прокурора у кримінальному провадженні № 000006, повернути ОСОБА_4 або її уповноваженому представнику, вилучені в ході обшуку, проведеного 29.06.2023 за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 000006 від 26.01.2023:

- грошові кошти у сумі 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч гривень), номіналом - 500 грн. на суму 700 000 грн.; номіналом - 1000 грн. на суму 450 000 грн.; номіналом - 200 грн. на суму 40 000 грн.; номіналом - 100 грн. на суму 10 000 грн.;

- грошові кошти у сумі 106 281 (сто шість тисяч двісті один долар США), номіналом - 100 доларів США на суму 106 200 доларів США; номіналом - 5 доларів США на суму 80 доларів США, номіналом - 1 долар США на суму 1 долар США, належні ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1