печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду у м. Києві судове провадження за клопотанням заступника начальника 1-го відділу (документування злочинів агресії) управління документування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001305 від 12.07.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

08.04.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання заступника начальника 1-го відділу (документування злочинів агресії) управління документування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001305 від 12.07.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання сторона обвинувачення зазначає, що громадянин України ОСОБА_6 обіймав посаду молодшого інспектора-кінолога відділу режиму і безпеки Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», яка згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду i правоохоронних органів» віднесена до посади правоохоронної діяльності. Вступаючи на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», ОСОБА_6 урочисто присягнув завжди залишатися відданим Українському народові, неухильно додержуватися Конституції та законів України.

У своїй діяльності ОСОБА_6 , зобов`язаний керуватися Конституцією України, Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», а також вимогами іншого чинного законодавства України.

Відповідно до ст. ст. 17, 65 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

З 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України.

07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України ОСОБА_7 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, а у подальшому Законами про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ, № 2212-IX, № 2263-IX, № 2500-IX, № 2738-IX, № 2915-IX, №3057-IX, №3275-ІХ, №3429-ІХ продовжувався строк дії воєнного часу в Україні.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24 лютого 2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу Міжнародного Суду ООН від 16 березня 2022 року за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ) та ін.)».

Під час окупації території м. Маріуполя Донецької області представниками Збройних Формувань Російської Федерації та «Донецької народної республіки» узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій ними території міста шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, зокрема у період часу з 7 березня 2022 року по 15 квітня 2022 року ними здійснювалося захоплення території Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор».

У подальшому не пізніше 15.04.2022 вказана установа перейменована на «государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики» з наступним приєднанням її до так званого Міністерства юстиції ДНР.

У подальшому, в умовах військового контролю Збройних Сил Російської Федерації над вказаною територією та встановленого ними окупаційного режиму було сформовано незаконні органи влади на території міста, зокрема 21.04.2022 призначено так зване керівництво.

Так, громадянин України ОСОБА_6 , обіймаючи посаду в правоохоронному органі - молодшого інспектора-кінолога відділу режиму і безпеки Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», усвідомлюючи, що між Російською Федерацією та Україною з 20 лютого 2014 року триває міжнародний збройний конфлікт, а з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, у порушення положень ст. ст. 17, 65 Конституції України, Закону України «Державну кримінально-виконавчу службу України», діючи в умовах воєнного стану, у період часу з 14 березня 2022 року та не пізніше 21 квітня 2022 року (точний час встановити не можливо), перебуваючи на території Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вул. Каменська, 52, враховуючи професійні навички та обізнаність в правоохоронній сфері, отримав пропозицію від невстановлених на даний час представників окупаційної влади РФ та ДНР щодо подальшого проходження служби в так званій установі «государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики».

Отримавши вказану пропозицію, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на вчинення державної зради в умовах воєнного стану, перебуваючи на території Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», за адресою: АДРЕСА_1 , з метою вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та свідомо, добровільно під час збройного конфлікту в умовах воєнного стану прийняв рішення зрадити даній ним присязі, погодившись на пропозицію представників окупаційної влади, написав рапорт про прийняття на службу до незаконного органу так званої установи «государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний министерства юстиции Донецкой народной республики».

Не пізніше 21 квітня 2022 року (точний час встановити не можливо) ОСОБА_6 призначено на ту ж саму посаду, яку він обіймав в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», де йому визначено аналогічні обов`язки.

У складі так званої установи «государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики» ОСОБА_6 до цього часу здійснює огляд автомобільного транспорту із залученням службової собаки та без неї, а також здійснює обшук засуджених та арештованих осіб, оглядає їхнє майно, здійснює нагляд за поведінкою засуджених на внутрішніх постах установи контролюючи таких осіб, при цьому керуючись законодавством так званої ДНР.

Своїми діями, які виразилися у забезпеченні діяльності на окупованій території України так званого органу «Государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики», яке входить до органів влади ДНР, що в свою чергу призводить до зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на тимчасово окуповану територію, завдяки чому окупація триває, ОСОБА_6 вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, а саме перехід на бік ворога в умовах воєнного стану.

У зв`язку з вчиненням вищевказаних протиправних дій ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні державної зради - діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України: перехід на бік ворога, вчиненому в умовах воєнного стану.

Підозра ОСОБА_6 у вчинені вказаного вище кримінального правопорушення обґрунтовується протоколами допитів свідків, впізнання особи за фотознімками та іншими матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001305 від 12.07.2023 у своїй сукупності.

01.04.2024 слідчим у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, вручено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Сторона обвинувачення вказує, що на даний час підозрюваного оголошено в розшук, сторона обвинувачення, просить вирішити питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України.

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити, зазначивши, що воно є необґрунтованим та безпідставним.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001305 за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

01.04.2024 слідчим у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, вручено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Підозрюваним у кримінальному провадженні є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кременівка Володарського району Донецької області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України у випадку неможливості вручення письмового повідомлення про підозру в день його складення воно здійснюється у спосіб, передбачений Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України у випадку неможливості вручення письмового повідомлення про підозру в день його складення воно здійснюється у спосіб, передбачений Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 Кодексу, зокрема ст. 135 КПК України.

Під час судового розгляду встановлено, що ідентифіковані (підтверджені) контакти електронної пошти, факсимільного зв`язку, номеру телефону і телеграмного зв`язку ОСОБА_6 відсутні. Таким чином, здійснити повідомлення про підозру шляхом безпосереднього вручення, надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення по телефону або телеграмою неможливо.

Враховуючи викладене, повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про виклик опубліковані на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», випуск № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 30 березня 2024 року.

ОСОБА_6 будучи повідомлений про підозру та про його виклик до слідчого жодного разу не з`явився за викликами, про причини неявки не повідомив.

08.04.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний розшук. Здійснення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 доручено Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

З матеріалів клопотання вбачається, що на цей час, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, та знаходиться на тимчасово окупованій території України, що підтверджено листом ДВБ НПУ №СЕД-3987-2024 від 28.03.2024 та додатками до нього.

Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, а також враховуючи, що вказане було доведено прокурором у судовому засіданні, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду на тимчасово окупованій території України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 111 КК України.

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість вирішення слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 у відсутність останнього.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим кримінальним правопорушенням, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Підозра ОСОБА_6 у вчинені вказаних вище кримінальних правопорушень обґрунтовується матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Вказані обставини свідчать, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків визначених ст. 177 КПК України.

Так, ризик переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду ОСОБА_6 обґрунтовується тим, що останній має чинний паспорт громадянина України, це може свідчити про те, що останній, будучи обізнаним про кримінальне переслідування, може скористатись правом перетину державного кордону держави-агресора з тимчасово окупованої території України з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за діяння, у вчиненні якого підозрюється.

ОСОБА_6 має родичів, які проживають на тимчасово окупованій території Донецької області. Зазначена обставина свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків на підконтрольній органам державної влади території України.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_6 добровільно погодився обійняти посаду в незаконній установі, утвореному на тимчасово окупованій території України, це свідчить про відсутність бажання мати будь-який зв`язок з державою Україна. Зазначені обставини в сукупності дають підстави стороні обвинувачення стверджувати про високу ймовірність порушити процесуальні обов`язки підозрюваного, в тому числі з`являтись за першою вимогою до органу досудового розслідування та суду.

Наведене підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у тому, що ОСОБА_6 має можливість безперешкодно виїхати з України, в тому числі на територію Російської Федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором, з метою переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Окрім цього, слідчий суддя приймає до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, а саме держану зраду, спрямовану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, специфіку збору доказів протиправної діяльності, яка полягає у відсутності поширення юрисдикції органів правопорядку на тимчасово окупованій території, усвідомлюючи це ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України з використанням набутого досвіду роботи у питаннях реалізації державної політики України у сфері правоохоронної діяльності.

Крім цього кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_6 підозрюється, не припинено, ОСОБА_6 не затриманий органами правопорядку України, матеріали, які долучені до клопотання, свідчать про продовження здійснення своєї діяльності. З наведеного випливає, що ОСОБА_6 продовжує вчиняти кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Наведене безумовно підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а тому, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, щодо нього може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у разі доведення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вбачається, що більш м`які, передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, не забезпечать виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків підозрюваного та не дадуть можливості запобігти ризикам його переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, продовження кримінального правопорушення у якому він підозрюється, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, виходячи з наступного.

Окрім цього, в матеріалами клопотання доведено, що на даний час є достатньо доказів, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, ухиляється від органу досудового розслідування та не виконує процесуальні рішення слідчого, прокурора, тобто в його діях фактично реалізувався - ризик переховування.

В обґрунтування цього сторона обвинувачення вказує на такі обставини: переховування у даний час від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території Донецької області, у зв`язку з чим, постановою слідчого від 08.04.2024 підозрюваного оголошено у державний розшук, який доручено оперативним підрозділам Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

З огляду на викладене, підозрюваний ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, активно переховується від органу досудового розслідування, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків з метою уникнення власної кримінальної відповідальності.

Враховуючи значний обсяг процесуальних дій, які необхідно провести з підозрюваним, у слідства є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе ухилятися від їх проведення шляхом неявок до слідчого, тим самим перешкоджаючи проведенню всебічного та об`єктивного розслідування у розумний строк - ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Необхідно також врахувати, що з 2014 року триває війна росії проти України, в ході якої представниками влади рф здійснена окупація частини території України - Донецької області, та спроба легітимізувати указані дії. В тимчасово окупованих територіях Донецької області під виглядом органів державної влади створені окупаційні адміністрації російської федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління указаними територіями на місцевому рівні.

Вищевикладене у сукупності, вказує на високі ризики того, що ОСОБА_6 , у випадку незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, здійснюватиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й надалі переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливатиме на свідків, інших учасників провадження, матиме змогу продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, а також перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.

Зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_6 будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, крім тримання під вартою.

Вищевикладене у сукупності достатньо та поза розумним сумнівом вказує на високі ризики того, що ОСОБА_6 , у випадку незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, здійснюватиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й надалі переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На переконання слідчого судді зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_6 будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, крім тримання під вартою.

Також, необхідно врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, його тяжкість, а також суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, його зв`язки, що дає йому можливість активно переховуватися від органів слідства та суду.

Таким чином, потреба у застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який є найбільш суворим, винятковим запобіжним заходом, зумовлюється переліченими ризиками у сукупності з тяжкістю інкримінованому йому злочину, а також у зв`язку із переховуванням від органів досудового розслідування.

При цьому, застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання наявним ризикам, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності, буде вчиняти активні дії, направлені на унеможливлення проведення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Питання щодо доведеності вини підозрюваної у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації її дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Також слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 176, 183, 193 КПК України, слідча суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кременівка Володарського району Донецької області, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави та строку дії запобіжного заходу.

У разі затримання особи, відносно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1