Номер провадження: 11-кп/813/1092/24
Справа № 492/134/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Арцизьким районним судом Одеської області за участі прокурора, та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» за участі обвинуваченого ОСОБА_8 виділені матеріали кримінального провадження № 0000634, внесеному 29 жовтня 2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 25.01.2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який працює за наймом, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

встановив:

В Арцизькому районному суді Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0000634 від 29.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернулась із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 25.01.2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, строком до 24.03.2024 року без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання захисника про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 у виді домашнього арешту з 22 год. по 06 год за адресою: АДРЕСА_1 .

Захисник посилається на незаконність оскарженої ухвали, вказує про недоведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до інкримінованого злочину. Також захисник вказує на відсутність ризиків у кримінальному провадженні. Вважає, що судом не враховано наступні обставини: мати обвинуваченого залишилась без його догляду; обвинувачений має позитивні характеристики; не судимий; до затримання мав місце роботи. Захисник звертає увагу, що прокурором до клопотання не додано додатків, а розгляд клопотання здійснювався під час оголошеної повітряної тривоги та ставив під загрозу життя учасників процесу. Вказує, що судом не враховано, що обвинувачення побудоване на показаннях свідка ОСОБА_9 , який приховує обставини події, а саме фактичного керування останнім транспортним засобом. Захисник вважає, що ризик переховування обвинуваченого від суду відсутній, оскільки обвинувачений немає паспорту для виїзду за закордон. Ризик впливу на свідків відсутній, оскільки вони вже допитані.

Також захисник посилається на не врахування судом стану здоров?я матері обвинуваченого, яка є інвалідом третьої групи та потребує догляду свого сина та фактично перебуває на його утриманні.

Разом з апеляційною скаргою захисником заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду. Клопотання мотивоване тим, що копію ухвали він отримав лише 31.01.2024 року, а тому не був обізнаний з мотивами судового рішення, що свідчить про поважність причини пропуску строку на оскарження.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Стосовно доводів обвинуваченого про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка утримується під вартою, з моменту вручення їй копії ухвали.

З матеріалів судового провадження та оскарженої ухвали вбачається, що захисник приймав участь в судовому засіданні при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, але копію ухвали суду від 25.01.2024 року отримав 31.01.2024 року, після чого звернувся з апеляційною скаргою, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Приймаючи до уваги встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а строк на апеляційне оскарження ухвали суду підлягає поновленню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 315 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, а також продовження існування ризиків, які стали підставою для застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, та які не зменшились і не відпали, а перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду та здійснити незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема недоведеності факту перебування його за кермом автомобіля, колегія суддів визнає необґрунтованими та наголошує, що на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами дослідження всіх доказів.

Відповідно до положень ч.2 ст. 94 КПК жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Згідно ст.ст. 89, 94 КПК оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а відтак апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку доказам винуватості чи невинуватості ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину.

Погоджуючись з висновками суду щодо необхідності продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд враховує ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому злочину, а також тяжкість покарання, яка може загрожувати останньому в разі визнання його винуватим.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази свідків, які ще не допитані судом, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що свідки вже надали свої показання в ході досудового розслідування, та їх покази зафіксовані в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів наголошує, що дана справа знаходиться на стадії підготовчого провадження, розгляд кримінального провадження по суті ще не розпочато, відповідно свідки в суді ще не допитувались, а згідно ч.4 ст.95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку передбаченому ст.225 КПК.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , наслідки які настали в результаті вчинення злочину, що призвели до смерті людини, а також існування ризиків переховування обвинуваченого від суду, здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу та дають підстави для висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів бере до уваги доводи сторони захисту щодо стану здоров`я матері обвинуваченого, яка відповідно до довідки до акту огляду МСЕК є інвалідом третьої групи, однак, однак зазначає наступне.

Відповідно до довідки, виданої старостою Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 10.01.2024 року, склад сім`ї ОСОБА_8 складає батько, який не є особою пенсійного віку, мати та брат (віком 30 років). Відомостей про те, що саме ОСОБА_8 утримує свою матір, матеріали провадження не містять, як не містять відомостей про те, що батько, або його брат не мають можливості утримувати сім`ю.

Крім того, апеляційному суду не надано відомостей про те, що теперішній час стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його утримання під вартою, а тому слід констатувати, що на теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Оскільки доводи захисника про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої ухвали.

Доводи захисника стосовно розгляду судом клопотання прокурора під час оголошеної повітряної тривоги, апеляційний суд приймає до уваги, однак звертає вагу, що у судовому засіданні місцевого суду 25.01.2024 року, відповідно до журналу судових засідань, суд поставив на обговорення питання щодо можливості продовження розгляду справи під час оголошеної повітряної тривоги, проти чого учасники не заперечували. В даному випадку, на думку колегії суддів, суд сумлінно виконував приписи кримінального процесуального закону, зокрема забезпечив виконання вимог ст.28 КПК (а.п. 63).

Стосовно доводів сторони захисту щодо зазначення в мотивувальній частині ухвали суду прізвища обвинуваченого ОСОБА_10 , а не ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає, що ця обставина вочевидь є технічною опискою, яка не вплинула на законність рішення суду. При цьому, прокурор повідомила апеляційному суду, що вона вже звернулась із заявою про виправлення вказаної описки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, а відносно ОСОБА_8 на даний час не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки він може виявитися не здатним забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Поновити захиснику ОСОБА_11 строк на апеляційне оскарження ухвали Арцизького районного суду Одеської області від 25.01.2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 25.01.2024 року, якою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в кримінальному провадженні № 0000634 від 29.10.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4