Справа № 1-9/12
Провадження № 1/591/1/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми матеріали кримінальної справи про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , урож. село Олексіївка Сумського району Сумської області, гром. України, з середньо-спеціальною освітою, прож. в. АДРЕСА_1

раніше не судимого

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України -

встановив:

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходиться з 05 липня 2007 року кримінальна справа відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується органом досудового розслідування за ч.1 ст. 121 КК України, в умисному завданні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Судовий розгляд вказаної кримінальної справи 30.10.2007 року був зупинений у зв`язку з оголошенням ОСОБА_4 у розшук.

В той же час, відповідно до пункту 11 Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року) кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Пункт 5 ч.1 ст. 7-1 КПК України (в редакції 1960 року) визначає закінчення строків давності як одну із підстав закриття судом провадження в кримінальній справі

Відповідно до ч.2 ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року) суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч.1 ст. 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно ч.1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 02.02.2023 за результатами розгляду справи №735/1121/20, визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Велика Палата вважає, що встановлені частиною другою статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 8 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст. 49 КК України.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 за результатами розгляду справи № 200/4664/14-к, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд не зобов`язаний встановлювати чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення.

Приписами ч.1 ст. 248 КПК України (в редакції 1960 року) встановлено, що при наявності обставин, передбачених ст. 6, ч.1 ст. 7 , ст.ст. 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності і просить суд клопотання задоволити.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності обґрунтоване і підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом встановлено, що згідно обвинувального висновку ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, що мало місце 25.03.2007 року.

Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення якого, згідно п.4 ч.1 ст. 49 КК України, становлять десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

В той же час, починаючи з 2007 року, у судові засідання ОСОБА_4 не з`являється, місце знаходження його не відоме, а тому в даному випадку, згідно вимог п.4 ч.1 ст. 49 КК України, строки звільнення його від кримінальної відповідальності становлять 10 років.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що кримінальна справа надійшла до суду з обвинувальним висновком, з моменту вчинення злочину минуло більше десяти років, враховуючи не вчинення підсудним нового злочину за цей період, кримінальна справа стосовно ОСОБА_4 може бути закрита, а останній звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Приписами ч.1 ст. 248 КПК України (в редакції 1960 року) встановлено, що при наявності обставин, передбачених ст. 6, ч.1 ст. 7, ст.ст. 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 49 КК України, ст. ст. 11-1, 282 КПК України (в редакції 1960 року), суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Закрити кримінальну справу та звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч.2 ст. 49 КК України.

Постанову суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 7 діб з дня її винесення.

СУДДЯ ОСОБА_1