ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/153/24

1-кп/609/34/2024

04 квітня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 01 січня 2024 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Одерадівка, Шумського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 , громадянина України, з освітою середньою, не працюючого, не одруженого, не депутата, адвокатом не являється, раніше судимого вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 26.12.2023 року (набрав законної сили 25.01.2024) за ст. 126-1, ст. 390-1 КК України з призначенням покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шумського районного суду Тернопільської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 01 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України, за наступних обставин.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 30.10.2023 року у справі №609/1154/23, провадження 2-о/609/76/2023, яке набрало 30.11.2023 законної сили, задоволено заяву ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_4 , який неодноразово вчиняв відносно постраждалої ОСОБА_5 домашнє насильство, згідно якого до ОСОБА_4 вжито наступні заходи тимчасового обмеження прав та покладено на нього такі обов`язки як: заборона перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_5 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців, заборона наближатися менше як на 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_5 строком на 6 місяців, заборона вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців, заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_5 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, у ОСОБА_4 у невстановленому місці та у невстановлений органом досудового розслідування час виник кримінально-протиправний умисел спрямований на невиконання встановлених обмежень та покладених обов`язків рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 30.10.2023 в частині заборони перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_5 , забороною наближатися менше як на 300 м до місця проживання постраждалої та заборона вести особисто переговори з постраждалою.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_4 діючи умисно, маючи реальну можливість для виконання встановлених обмежень та покладених обов`язків, без відповідного дозволу постраждалої особи ОСОБА_5 , 27.12.2023 близько 15 год. телефонував та вів переговори з потерпілою, в подальшому прибув до місця проживання потерпілої за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим порушив заборони щодо наближення менше як на 300 м до місця проживання ОСОБА_5 , ведення телефонних розмов та перебування в місці спільного проживання з постраждалою особою.

Крім того, в ОСОБА_4 у невстановленому місці та у невстановлений органом досудового розслідування час виник кримінально-протиправний умисел спрямований на невиконання встановлених обмежень та покладених обов`язків рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 30.10.2023 в частині заборони вести особисто переговори з постраждалою.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, маючи реальну можливість для виконання встановлених обмежень та покладених обов`язків, без відповідного дозволу постраждалої особи ОСОБА_5 , прибув 15.01.2024 о 15 год. 30 хв., до місця роботи останньої, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 тим самим порушив заборони щодо особистого спілкування з постраждалою особою.

Продовжуючи свої протиправні дії, у невстановленому місці та у невстановлений органом досудового розслідування час в ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний умисел спрямований на невиконання встановлених обмежень та покладених обов`язків рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 30.10.2023 в частині заборони перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_5 , наближатися менше як на 300 м до місця проживання та вести особисто переговори з постраждалою особою.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи реальну можливість для виконання встановлених обмежень та покладених обов`язків, без відповідного дозволу постраждалої особи ОСОБА_5 , прибув 23 січня 2024 року близько 17 год. до місця проживання потерпілої за адресою АДРЕСА_1 , тим самим порушив заборони щодо наближення менше як на 300 м до місця проживання ОСОБА_5 , перебування в місці спільного проживання та спілкування з постраждалою особою.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, тобто невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий захід застосовано судом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав, щиро розкаявся, пояснив, що приходив додому, що помитись та поспати, тому що не мав де це робити, так як іншого житла у нього немає.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що обвинувачений є її колишнім чоловіком, останнім часом у них склались неприязні стосунки через зловживання ним алкогольними напоями, під впливом яких він стає агресивним та вчиняє психологічне насильство щодо неї. Під час дії заборонних заходів вона домовилась зі своєю рідною тіткою, щоб дозволила пожити в неї ОСОБА_4 , йому було дозволено при умові припинення вживання алкоголю, проте він продовжив пиячити, і тітка його прогнала. До неї на роботу та додому ОСОБА_4 завжди приходив в нетверезому стані. Зауважила, що якщо б обвинувачений не вживав алкогольні напої, вона не заперечувала б проти його проживання в її будинку. При визначенні міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники зазначеного кримінального провадження, в тому числі, і обвинувачений ОСОБА_4 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам положення ч.3 ст.349 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Прокурор звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 390-1 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що обвинуваченому доцільно призначити покарання у межах санкції за ст. 390-1 КК України у вигляді обмеження волі із застосуванням вимог ст.ст.75,76 КК України та призначити покарання з іспитовим строком.

За таких обставин, суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілу ОСОБА_5 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення за матеріалами кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, яке на підставі ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст.94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у невиконанні обмежувального припису особою, щодо якої такий захід застосовано судом, і дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно і обґрунтовано кваліфіковано за ст. 390-1 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є проступком (стаття 390-1 КК України).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до кримінального проступку, об`єктивні обставини кримінального провадження, особу винуватого, який раніше судимий вироком Шумського районного суду від 26.12.2023 року за ст. 126-1, ст. 390-1 КК України з призначенням покарання у вигляді арешту строком 3 (три) місяці, посередню (негативну) характеристику, стан здоров`я, зокрема те, що ОСОБА_4 по медичну допомогу до лікарів психіатра та нарколога не звертався, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, повне визнання вини (стаття 66 КК України). Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому суд не вбачає.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого кримінального правопорушення, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к).

Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к та від 18.09.2019 у справі № 166/1065/18.).

При цьому суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкцій статті обвинувачення у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу, суд вважає за можливе, на підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені ст.76 КК України обов`язки, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки за вищенаведеного його виправлення та перевиховання можливі без ізоляції від суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 368, 374-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити 1 (один) рік іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази, а саме: DVD-R диск від 08.01.2024, DVD-R диск від 16.01.2024, DVD-R диск від 24.01.2024, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження №0000004 від 01.01.2024 після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження №0000004 від 01.01.2024.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_7