Справа № 127/4677/24
Провадження № 1-кс/127/2042/24
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

слідчого: ОСОБА_3 ,

власника майна: ОСОБА_4 , її захисника: адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000114 від 10.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_6 , про арешт майна, в якому просив накласти арешт на майно, яке вилучено 11.02.2024 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- Автомобіль марки та моделі «BMW Х5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , являється ОСОБА_4 та який перебував у користуванні ОСОБА_7 ;

- Державний номерний знак НОМЕР_4 , який поміщено до спец. пакету НПУ СУ PSP8102435 із підписами учасників слідчої дії.

Клопотання мотивоване тим, що СВ відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000114 від 10.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, в ході проведення якого виникла необхідність у накладені арешту на майно, яке вилучено 11.02.2024 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, за викладених в ньому обставин, просив клопотання задовольнити.

Власник вилученого майна ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000114, заслухавши думку слідчого, пояснення власника майна та захисника, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Частиною першою статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що СВ відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000114 від 10.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000114 від 10.02.2024 слідує, що: «До ВП № 2 із письмовою заявою звернувся ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який просить прийняти міри до невідомої особи, яка в період часу з 19:00 години по 20:00 годину 08.02.2024 заволоділа транспортним засобом марки ВАЗ 2107, бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , який знаходився на узбіччі автомобільної дороги Р33 від с. Гавришівка в напрямку м. Вінниця, чим завдала матеріального збитку останньому.»

Обґрунтовуючи клопотання слідчим зазначається, що в ході проведення огляду місця події 11.02.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , на відкритій ділянці місцевості, було виявлено та вилучено, за добровільно написаної письмової згоди у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності двох понятих майно:

- Автомобіль марки та моделі «BMW Х5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який поміщено на арешт майданчик, що за адресою: АДРЕСА_2 .

- Державний номерний знак НОМЕР_4 , який поміщено до спец. пакету НПУ СУ PSP8102435 із підписами учасників слідчої дії.

Наведені обставини підтверджуються витягом з ЄРДР №0000114 від 10.02.2024, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 09.02.2024, протоколом допиту потерпілого від 11.02.2024, протоколом огляду місця події від 11.02.2024 та поясненнями.

Постановою слідчого від 12.02.2024 тимчасово вилучене майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Наведене свідчить про те, що вищевказане майно, яке було вилучене під час огляду місця події є тимчасовим вилученим майном та відповідно до статті 98 КПК України має значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому на дане майно слід накласти арешт.

Таким чином, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно, підлягає задоволенню.

В той же час, відповідно до частини п`ятої статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підставу застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Як слідує зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль марки та моделі «BMW Х5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_4 та перебуває в користуванні її сина - ОСОБА_7 .

ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що автомобіль їй потрібен для щоденного використанння, оскільки зазначеним вище автомобілем її син ( ОСОБА_7 ) постійно відвозить ОСОБА_4 до лікувальних закладів, оскільки остання в силу свого віку має численну кількість хвороб та потребує постійного відвідування лікарів.

При цьому, слідчий в судовому засіданні не зміг пояснити доцільності перебування автомобіля на арешт майданчику та не повідомив які слідчі дії плануються проводитися з автомобілем.

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченого цим кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Як уже зазначалося, частиною п`ятою статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підставу застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Таким чином, враховуючи засади розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для потерпілого (п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК), суд вважає за необхідне вказаний вище автомобіль передати на відповідальне зберігання власнику вилученого майна ОСОБА_4 , з можливістю його використання, однак без права відчуження, оскільки останній є речовим доказом у кримінальному провадженні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 234, 236, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучено 11.02.2024 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- Автомобіль марки та моделі «BMW Х5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , являється ОСОБА_4 та який перебував у користуванні ОСОБА_7 ;

- Державний номерний знак НОМЕР_4 , який поміщено до спец. пакету НПУ СУ PSP8102435 із підписами учасників слідчої дії.

Зобов`язати старшого слідчого СВ відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 або іншу уповноважену особу у кримінальному провадженні №0000114 від 10.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, автомобіль марки та моделі «BMW Х5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 передати на відповідальне зберігання власнику - ОСОБА_4 , з правом його використання, однак без права відчуження.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на старшого слідчого СВ відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Зобов`язати старшого слідчого СВ відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: