Справа № 455/941/24
Провадження № 1-кс/455/145/2024
У Х В А Л А

18 квітня 2024 року м. Старий Самбір

СТАРОСАМБІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши подане прокурором Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000233 від 15.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 332 КК України, клопотання про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст клопотання

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого, вказує, що 15.04.2023 року близько 13 год. 40 хв. у міжнародний автомобільний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Нижанковичі-Мальховіце» у напрямку виїзд з України прибув транспортний засіб марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням громадянина Республіки Польща НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проходження прикордонного контрою в ході огляду транспортного засобу прикордонним нарядом, в спальному місці кабіни автомобіля було виявлено громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який приховувався під особистими речама водія, з метою уникнення від прикордонного контролю, якого громадянин Республіки Польща Zielinski ОСОБА_4 , мав переправити через державний кордон з України в Республіку Польща.

В ході досудового розслідування було допитано свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлено, що водій Zielenski Sylwester Piotr, вищевказаного тягача, переховував ОСОБА_5 , з метою незаконного перевезення через ДК України. Із протоколу допиту свідка ОСОБА_5 стало відомо, що спілкування його та громадянина Польщі відбувалося по мобільному телефоні через додаток «Телеграм», крім цього надсилали через інтернет локацію, місця їхньої зустрічі.

16.04.2024 року у ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області звернувся громадянина Республіки Польща Zielinski ОСОБА_4 , 12.03.1982 із письмовою заявою про добровільну видачу мобільного телефона марки «ОРРО А-91» ІМЕІ НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 із сім картою оператора «Київстар» НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . Вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом.

Оскільки вищевказане майно визнано слідчим речовими доказами у кримінальному провадженні, для досягнення завдання кримінального провадження із встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та метою збереження речових доказів, прокурор звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на зазначене майно.

4. Кримінальне процесуальне законодавство

Арешт майна це один із передбачених статтею 131 КПК України заходів забезпечення кримінального провадження, направлений на забезпечення його дієвості, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина 1 статі 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (частина 2 статі 170 КПК України).

Арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів, та у такому випадку накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям належності матеріальних об`єктів до речових доказів, а саме, що ці об`єкти, та відповідно, майно на яке накладається арешт: (1) були знаряддям вчинення кримінального правопорушення; (2) зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; (3) є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом (пункт 1 частини 2, з урахуванням положень частини 3 статті 170 та статті 98 КПК України).

5. Мотиви суду при вирішенні клопотання

5.1 Обґрунтована підозра та ступінь тяжкості правопорушення

Встановлені статтею 132 КПК України загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешту майна, не допускають їх застосування, якщо слідчий та прокурор не доведуть, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Результати вивчення та аналізу матеріалів клопотання, а також доводів прокурора на його обґрунтування, дозволяють стверджувати про належний, для поточного етапу досудового розслідування, рівень обґрунтованості тверджень прокурора про те, що кримінальне правопорушення дійсно мало місце.

При цьому, слід звернути увагу на те, що на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей визначає, що вчинення вищевказаного кримінального правопорушення є вірогідним та достатнім з точки зору можливості накласти арешт.

Отже, стороною обвинувачення надано суду достатню, для поточного етапу досудового розслідування, сукупність доказів на підтвердження обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення.

5.2 Мета арешту

Метою арешту майна прокурор вказує забезпечення збереження речових доказів. Можливість накладення арешту для досягнення такої мети передбачена частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України.

Постановою слідчого майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Аналіз доданих прокурором до клопотання документів переконує суд в тому, що наразі існує сукупність підстав вважати, що вилучені речі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

5.3. Співрозмірність обмеження права та завдань провадження

Усталена практика Європейського суду з прав людини вказує, що втручання держави у право на мирне володіння майном буде правомірним лише при дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Така позиція знайшла своє відображення в рішенні Суду у справах: «Спорронг та Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року; «Прессос Компанія ОСОБА_6 та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року; «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року.

При цьому, накладення арешту на речові докази може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства, про що ЄСПЛ вказує у рішеннях у справах: «Смірнов проти Росії» від 7 червня 2007 року та «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року.

Майно, питання про накладення арешту на яке наразі вирішується судом це рухоме майно, відтак, у випадку незастосування арешту, з огляду на вже встановлені досудовим розслідуванням обставини, існує ризик того, що це майно може бути без особливих зусиль приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене або перетворене, після чого пошук та встановлення відомостей про обставини кримінального правопорушення буде істотно утруднений.

В той же час, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, і хоча у такому випадку реалізація права власності частково обмежується, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними та співмірними з огляду на завдання кримінального провадження та, з урахуванням досліджених обставин, потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

6. Висновки суду

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що клопотання про арешт майна подано на передбаченій кримінальним процесуальним законом підставі та для досягнення легітимної мети збереження речових доказів у кримінальному провадженні. Ця мета може бути досягнута шляхом застосування арешту майна, що у даному випадку буде розумним та співрозмірним обмеженням права власності з огляду на завдання кримінального провадження.

Керуючись статтями 2, 132, 170-173, 309, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «ОРРО А-91» ІМЕІ НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 із сім картою оператора «Київстар» НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , який належить громадянину Республіки Польща Zielinski ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити відчуження, використання і розпорядження цим майном.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1