Справа № 729/654/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/493/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

18 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула в письмовому провадженні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , зареєстрованому по АДРЕСА_2 , фактично проживаючому по АДРЕСА_3 , громадянину України, в силу ст. 89 КК України не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 10 червня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив, ризики, що були враховані під час обранні запобіжного заходу на час розгляду клопотання не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання по АДРЕСА_3 , поклавши на нього ряд обов`язків, визначених законодавцем, що буде достатнім запобіжним заходом та забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Аргументує тим, що з огляду на незаконне затримання ОСОБА_5 , який 10 днів тримався незаконно під вартою, встановленим фактом є те, що протокол затримання обвинуваченого в порядку ст. 208 КПК України при винесенні постанови прокурором про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу, так само як і прийняття рішення 10 травня 2022 року Ніжинським міськрайонним судом про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу відбувалось з порушенням вимог ч. 2 ст. 192 КПК України. В даному випадку адвокат ставить питання про те, на підставі чого ОСОБА_5 був затриманим у період з 05 по 15 березня 2022 року.

Вказує на те, що винесена прокурором постанова про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не була передбачена чинним на той час законодавством, при тому, що станом на 24 березня 2022 року зупинення кримінального провадження №0000028 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 280 КПК України, було незаконним.

Наголошує на тому, що органом досудового розслідування, починаючи з 05 березня 2022 року було допущено ряд істотних порушень прав та свобод ОСОБА_5 , внаслідок незаконного позбавлення волі, а слідчі, які входили в групу слідчих відповідно до постанови про доручення розслідування кримінального провадження декільком слідчим від 06 березня 2022 року вчинили кримінально карне діяння, за яке діючим Кримінальним кодексом передбачено покарання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою. При цьому, відмова у розгляді клопотання про скасування або зміну з причин неодноразового звернення не допускається.

Якщо врахувати все вищевикладене, то підстав тримати ОСОБА_5 під вартою не має, як відповідно до національного законодавства України, а також враховуючи практику прийнятих рішень Європейського суду з прав людини.

В контексті п. 15 вказаного Листа №511-550/0/4-13 від 14.04.2013 домашній арешт як вид запобіжного заходу може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Правильною слід вважати практику тих слідчих суддів, які застосовують цей запобіжний захід у загальних випадках, з`ясувавши при цьому думку власника житла та оцінивши всі обставини в сукупності, в тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК України, зокрема спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду тощо.

ОСОБА_5 проживає по АДРЕСА_3 , тобто за місцем свого проживання, намірів переховуватися у нього немає і це нічим не підтверджено, відсутність судимостей, а також не притягнення його до кримінальної, адміністративної відповідальності, свідчить про його позитивну репутацію як за місцем проживання, так і в цілому.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою захисник ОСОБА_6 просив проводи апеляційний розгляд за відсутності сторін в письмовому провадженні, тому на підставі ч. 2 ст. 422-1 КПК України, було вирішено провести розгляд без виклику сторін.

Матеріали кримінального провадження перебувають в суді першої інстанції та не можуть бути витребувані, оскільки судовий розгляд триває, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу та ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховують особливості судового розгляду кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що завдав кованим шампуром близько трьох колотих ударів в область грудної клітки ОСОБА_7 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді відкритої рани грудної клітки з ушкодженням серця, від яких останній помер на місці події, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 115 КК України, що є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, за яке передбачене покарання до 15 років позбавлення волі.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час розгляду клопотання прокурора судовий розгляд не завершений, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання ризик про можливість ОСОБА_5 ухилитися від суду, є достатньо обґрунтованим.

При цьому, суд вірно врахував вік обвинуваченого, зважаючи на те, що існує реальний ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення і можливості обвинуваченого переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, характер вчиненого кримінального правопорушення, що значно підвищує ступінь його ризику для суспільства та окремих його громадян.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, наслідком якого стала смерть людини, отже, саме цим виправдовується відповідний відступ, коли інтереси суспільства переважають над правами і свободами окремого громадянина, задля зменшення можливості обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення та довести, що за кримінально карні діяння особа може понести справедливе покарання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність вказаних прокурором ризиків була підтверджена під час обрання ОСОБА_5 міри запобіжного заходу під час досудового слідства та продовження строку тримання під вартою. Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою прокурор не має доводити наявність всіх вказаних раніше ним ризиків, в той же час він має довести, що раніше заявлені ризики не зменшилися та не зникли. При цьому, сторона захисту має довести протилежне факт зменшення раніше заявлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого або зникнення встановлених ризиків.

Апеляційна скарга захисника не містить ні доводів, ні доказів того, що заявлені стороною обвинувачення ризики, наявність яких була встановлена під час обрання запобіжного заходу та його продовження під час досудового розслідування, судового розгляду, зменшилися або зникли з плином часу.

Судовий розгляд ще не завершений, не досліджені докази, як сторони обвинувачення так і сторони захисту. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Інші питання під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою слідчим суддею, судом не вирішуються. В тому числі не вирішуються питання щодо встановлення обставин на доведення допустимості чи недопустимості отриманих у кримінальному провадженні доказів, законності прийнятих під час досудового розслідування процесуальних рішень, не вирішуються питання щодо визначення підстав тримання підозрюваного під вартою, тим більше, що за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 був затриманий в той час, коли на території Чернігівської області велись активні бойові дії по протистоянню збройним силам російської федерації, які намагались окупувати Чернігів та Чернігівську область. Ці питання, є предметом дослідження під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, адже саме в розпорядженні суду перебувають матеріали кримінального провадження та матеріали затримання підозрюваного на той час ОСОБА_5 .

Всі наведені стороною захисту обставини щодо відсутності підстав подальшого тримання ОСОБА_5 під вартою були враховані судом, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу обвинуваченого, які ставлять під сумнів виконання обвинуваченим всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407,442-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11квітня 2024 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_5 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10