ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7508/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/74/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.187 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000071 за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської обласної прокуратури - ОСОБА_6 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні №0000071 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України - повернуто прокурору.

Суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що обвинувачення щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не є предметом судового розгляду в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_7 і факти їх можливої злочинної діяльності не встановлено обвинувальним вироком суду, який би набрав законної сили. Така преюдиція щодо винуватості ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у кримінальних правопорушеннях грубо порушує передбачені ст.7 КПК України загальні засади кримінального провадження, зокрема засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, принципів верховенства права й законності, а також входить у колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів, права на перехресний допит, а також доступ до правосуддя, який є одним з принципів верховенства права, гарантованих Конституцією України та законами України (ч.2 ст.55, п.8 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.7, ч.6 ст.9, ст.24 КПК України).

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2023 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження закону (п.п. 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України).

Зазначає, що суд, особливо під час підготовчого судового засідання, не має повноважень повертати обвинувальний акт прокурору з мотивів неповноти, неправильності, недостовірності фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлення та визначення яких в обвинувальному акті є виключним повноваженням прокурора, а перевірка яких здійснюється судом лише під час розгляду справи по суті.

Вказує на те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000071 щодо ОСОБА_7 хоч і містить твердження, що кримінальні правопорушення останній вчинив у співучасті з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та описано встановлені в ході досудового розслідування обставини їх вчинення, однак з огляду на формулювання обвинувачення воно стосується виключно ОСОБА_7 та не має преюдиціального значення щодо будь-яких інших осіб.

Прокурор звертає увагу суду на те, що лише недотримання вимог ч.2 ст.291 КПК України згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Будь-які інші зауваження до обвинувального акту мають отримати відповідну реакцію суду під час судового розгляду справи та не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які вважають оскаржену ухвалу законною та обґрунтованою, а подану прокурором апеляційну скаргу безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши його обставини, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення у зв`язку з наступним.

Згідно із положеннями ч.3 ст.314 КПК України, суд має право із стадії підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Відповідно до вимог ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким закінчується досудове розслідування.

Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п.п. 1-9 ч.2 ст.291 цього Кодексу, а саме: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

При цьому, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, проте, відносно формулювання обвинувачення та інших складових обвинувального акта немає в законі будь - яких застережень чи вимог.

Як убачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000071 від 22 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 , то він відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону, зокрема, фактичні обставини справи, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону про кримінальну відповідальність та формулювання висунутого ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України обвинувачення. При цьому, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення. Отже, цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, і будь - яких перешкод для призначення його до судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

На переконання колегії суддів, не є підставою для повернення прокурору обвинувального акта з додатками в цьому кримінальному провадженні те, що серед фактичних обставин висунутого ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України обвинувачення вказано прізвища осіб ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ) разом з якими, за версією сторони обвинувачення, він вчиняв інкриміноване йому правопорушення.

Так, об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 18 травня 2020 року в справі № 639/2837/19 (провадження N51-5394кмо19) зазначила зокрема, що дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.13 ч.1 ст.3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст.ст. 91, 92, 277, 291 КПК.

Для з`ясування того, якою мірою стосується судове рішення прав та інтересів осіб, які не є учасниками кримінального провадження, у практиці касаційного суду простежується використання оціночного критерію, що є цілком обґрунтованим з огляду на індивідуальний характер кожного кримінального провадження. Водночас, такій оцінці піддаються використані у фабулі обвинувачення, визнаного судом доведеним, формулювання та словесні конструкції і словосполучення, які є визначальними для встановлення того, чи обраний спосіб викладення є лише елементом конкретизації обвинувачення або ж є констатацією правомірності/неправомірності дій осіб, яких обвинувачення у цьому кримінальному провадженні не стосується.

В оцій справі в обвинувальному акті прізвища інших осіб вказано у контексті викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_7 в тому числі за ознакою вчинення розбою організованою групою.

Таким чином у фабулі обвинувачення ОСОБА_7 в обвинувальному акті

прокурором використано формулювання та словесні конструкції і

словосполучення, які є лише елементом конкретизації обвинувачення.

При цьому, формулювання обвинувачення викладено лише стосовно ОСОБА_7 . Так, на аркуші 35 обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення лише стосовно однієї особи, а саме: « ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.187 КК України (в редакції Закону України № 2341-III від 05 квітня 2001 року), а саме - нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому організованою групою».

Тобто, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000071 щодо ОСОБА_7 хоч і містить відомості про обставини вчинення останнім кримінальних правопорушень у співучасті з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , однак з огляду на формулювання обвинувачення воно стосується виключно ОСОБА_7 і обвинувальний акт відносно нього не має преюдиціального значення щодо будь-яких інших осіб, оскільки викладені прокурором фактичні обставини підлягають доказуванню в ході судового розгляду, за результатами якого вони можуть бути визнані доведеними судом.

Наведені в оскарженій ухвалі суду посилання на практику ЄСПЛ є неналежними, оскільки вона стосується судових рішень, а не процесуальних документів сторони обвинувачення, які на відміну від судового рішення не створюють преюдиції.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що рішення суду про повернення обвинувального акта прокурору не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Наведені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає суду можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, а тому в даному випадку відсутні такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають суду розглянути обвинувачення та ухвалити законне та обґрунтоване рішення в залежності від установлених в ході судового розгляду обставин з дотриманням презумпції невинуватості стосовно осіб, які не беруть участі в цьому судовому розгляді.

Таким чином, відсутні підстави вважати неможливим призначення судового розгляду за цим обвинувальним актом.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської обласної прокуратури - ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2023 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України скасувати і призначити в цьому кримінальному провадженні новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий

Судді