печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2020, у кримінальному провадженні №0001244,-

ВСТАНОВИВ:

08.04.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2020, у кримінальному провадженні №0001244.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2020 року у справі №757/12845/20, з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову) в рамках кримінального провадження №0001244, накладено арешт на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , зокрема, приміщення спортивного залу (вбудоване приміщення №105), що знаходиться в будинку за адресою: АДРЕСА_1 та квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Адвокат зазначив, що 21.01.2021 року ОСОБА_4 стала власником двох об`єктів нерухомого майна, за результатами проведених електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 13.01.2021 та 18.01.2021 затверджено акти, на підставі яких 21.01.2021 приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 видано наступні свідоцтва на право власності на об`єкти нерухомого майна: свідоцтво зареєстроване за № НОМЕР_1 , що посвідчує право власності на приміщення спортивного залу (вбудоване приміщення АДРЕСА_3 ,номер права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 40202642 та свідоцтво зареєстроване за АДРЕСА_4 , що посвідчує право власності на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_5 . Право власності не зареєстровано, так як в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна заборона вчинення реєстраційних дій. Таким чином, станом на сьогодень рішенням державного реєстратора-приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 від 21.01.2021 №56245239 зупинено державну реєстрацію права власності вказаного нерухомого майна на ім`я ОСОБА_4 .

Відтак, оскільки арешт на майно накладено за клопотанням ОСОБА_5 , якого в рамках кримінального провадження №0001244 визнано потерпілою особою, з метою недопущення незаконного відчуження майна та забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, враховуючи, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем права власності двох об`єктів нерухомого майна та не є підозрюваною особою, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в рамках кримінального провадження №0001244, в подальшому у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, в той час як подальше обмеження права власності є недопустимим.

Відтак, адвокат просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2020 року.

Адвокат в судове засідання не з`явився. Разом з цим, направив заяву, в якій просить суд розглядати клопотання без його участі.

Слідчий/прокурор в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність прокурора/слідчого, на підставі наданих доказів.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001244 від 18.03.2020 року, за фактом використання ОСОБА_8 підроблених документів позики у судовому порядку, вчинення закінчених замахів на шахрайство, яке виразилось у незаконному заволодінні майном ОСОБА_5 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2020 року по справі № 757/12845/20 було накладено арешт на майно, з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову), а саме: квартира АДРЕСА_6 ; земельна ділянка, площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_7 частки підземного автопаркінгу на 6 машиномісць (вбудоване приміщення №01), загальна площа 291,5 кв.м., частина вбудованого приміщення 01 площею 182, 1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_8 ; приміщення спортивного залу (вбудоване приміщення №105), загальна площа 297,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , м. Дніпродзержинськ, проспект 50 років СРСР, будинок 8; квартира АДРЕСА_9 ; квартира АДРЕСА_10 , розташована в будинку АДРЕСА_11 ; квартира АДРЕСА_12 , розташована в будинку АДРЕСА_11 ; квартира АДРЕСА_13 , розташована в будинку №8 по проспекту 50 років СРСР в м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область; квартира АДРЕСА_14 , розташована в будинку АДРЕСА_11 ; готель "Родина" розташований за адресою АДРЕСА_15 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, арешт слідчим суддею було накладено, оскільки представник цивільного позивача просив накласти арешт, яке належить ОСОБА_5 , з метою недопущення незаконного його відчуження та забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 2 ст. 61 КПК України, права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Також, ч. 1 ст. 62 КПК України установлено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в рамках кримінального провадження також, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

З врахуванням зазначеного, вбачається, що слідчим суддею при постановлені ухвали про накладення арешту, надавалась оцінка обставинам щодо необхідності арешту та підстав такого накладення, оскільки з аналізу ухвали слідчий суддя вбачає, що арешт є актуальним та є заходом забезпечення кримінального провадження.

Так, при наявності цивільного позову, слідчий суддя не вбачає підстав для скасування арешту, оскільки таке забезпечення є важливим етапом у майбутньому захисту прав та інтересів потерпілих осіб.

Окрім цього, сторона звернення не надала актуальної інформації щодо кримінального провадження та доказів відсутності підстав вважати, що власник майна не зацікававлений у його збереженні, оскільки арешт був накладений у 2020 році, а обставини, на які посилається заявник, стосуються 2021 року.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін, не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу.

Відтак, клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК УкраїниНа підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2020, у кримінальному провадженні №0001244 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1