Справа № 185/3426/24
Провадження № 1-кс/185/551/24
06 травня 2024 року м.Павлоград
Клопотанням слідчий СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 порушує питання про надання дозволу на примусове відібрання відбитків пальців рук у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для забезпечення виконання вимог Закону України «Про Національну поліцію», з метою поновлення реєстрів та баз даних, а саме дактилокарти підозрюваного.
З клопотання вбачається, що 22 березня 2024 року, близько о 18:27 годин, за адресою: АДРЕСА_1 між гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її колишнім співмешканцем гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ході розпиття алкогольних напоїв виникла сварка в ході якої останній побив її та наніс проникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітини, внаслідок якої 01 квітня 2024 року ОСОБА_5 померла за місцем мешкання.
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
23 квітня 2024 року прокурор Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_6 прийняла рішення у вигляді постанови про відібрання зразків у ОСОБА_4 , а саме: відібрання відбитків пальців рук, задля забезпечення виконання вимог Закону України «Про Національну поліцію», з метою поновлення реєстрів та баз даних, а саме біометричних даних особи. Однак, відібрати відбитки пальців рук у ОСОБА_4 не виявилось можливим, так як останній відмовився надавати вказані зразки, про що зазначив у постанові.
Слідчий, прокурор, захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, кожен окремо були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду клопотання.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам (ст. 28 Конституції України). Право на особисту (тілесну) недоторканність - найважливіше демократичне право, яке отримало правове визнання не тільки на рівні конституції, а й у міжнародних актах, зокрема, у Загальній декларації прав людини, Міжнародному пакті про громадянські та політичні права, Європейській конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, Декларації про захист всіх осіб від тортур та інших жорстоких, нелюдських чи таких, що принижують гідність видів поводження чи покарання, тощо. Визнання, дотримання і захист прав і свобод людини і громадянина - обов`язок держави та її органів, у тому числі органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Обмеження прав людини може бути здійснено виключно за рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом (ст. 29 Конституції України).
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 245 КПК України, у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом. Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160-166 цього Кодексу). Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.
Частиною 5 ст. 132 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
В клопотанні відсутні підтверджуючі аргументи щодо необхідності отримання біологічних зразків, оскільки необхідність відібрання зазначених зразків обґрунтовується лише поновленням реєстрів та баз даних, а саме дактилокарти підозрюваного, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 245 КПК України.
У деяких випадках, у процесі досудового розслідування, надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків суперечить практиці ЄСПЛ. Біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину, але примусове їх надання суперечитиме положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже право не свідчити проти себе має будь-яка особа.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободі практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.
Враховуючи практику та рішення Європейського Суду (справа "Яллох проти Німеччини") доцільно зауважити на тому, що біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отриманням доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.
Враховуючи, що орган досудового розслідування просить відібрати біологічні зразки у підозрюваного, який відмовився від добровільного їх надання, з метою поновлення реєстрів та баз даних, а саме дактилокарти підозрюваного, слідчий суддя вважає, що задоволення такого клопотання порушуватиме основні засади кримінального провадження, встановлені ст. 7 КПК України, в тому числі: законності, свободи від самовикриття.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 25.12.1993 року у справі «Функе проти Франції» зазначив, що не можливо здійснення по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою доказів, які згодом буде покладено в основу її обвинувачення.
Крім того, у клопотанні слідчого відсутні відомості про виконання процесуальних дій, з якими законодавство пов`язує можливість вирішення питання про надання дозволу на відбирання біологічних зразків примусово, зокрема, до клопотання не додано матеріалів, які б підтверджували те, що з ОСОБА_4 проводилися процесуальні дії відповідно до правил, передбачених ст. 241 КПК України, зокрема, не додано протокол, який би мав бути складений при відібранні біологічних зразків від особи та в якому і мала бути зафіксована відмова особи від добровільного надання біологічних зразків.
У матеріалах міститься лише постанова прокурора про відібрання зразків для проведення експертизи на якій ОСОБА_4 власноруч написав про те, що відмовляється від надання зразків.
Слідчий суддя враховує, що примус є єдиним можливим засобом, що унеможливлює надання оцінки обставинам на які наголошує практика Європейського суду з прав людини та з урахуванням зазначеної практики, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність наданих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 159-164, 245, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1