Справа № 348/574/22
Провадження № 11-кп/4808/126/24
Категорія ч.2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції Міськевич
Суддя-доповідач ОСОБА_1
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000046 за апеляційною скаргою прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі.

- за ч. 3 ст. 357 КК України 3 місяці арешту.

На підставі ч.1 ст.70КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

На підставі ст.76КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вчинили умисні дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, повторно, а також вчинили умисні дії, які виразилися у незаконному заволодінні паспортом громадянина України,

Кримінальні правопорушення ними вчинено при наступних обставинах.

Так, 06.02.2022 у нічну пору доби обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи в м. Надвірна Івано-Франківської області, вступив у злочинну змову з обвинуваченим ОСОБА_7 з метою вчинення відкритого викрадення чужого майна.

06.02.2022 близько 01:00 год ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 побачивши в м. Надвірна по вул. Чорновола, Івано-Франківської області ОСОБА_11 , вирішили заволодіти його майном. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_10 спільно із обвинуваченим ОСОБА_7 прослідкували за ОСОБА_11 , та біля кладовища, що по вул. Соборна в м. Надвірна, Івано-Франківської області, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих спонукань, застосувавши до ОСОБА_11 насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, повалили його на землю та подолавши таким чином фізичний опір потерпілого відкрито викрали із кишені куртки ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 250 грн. та мобільний телефон марки «Арllе» лінійки «Ірhone» моделі «SЕ» об`ємом пам`яті «2/32Г6» білого кольору, вартістю 1650 грн., із сімкартою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 100 грн.

Після вчинення злочину ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2000,00грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, 06.02.2022 біля 20:00 год. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , побачивши в м.Надвірна по вул. Чорновола, Івано-Франківської області ОСОБА_12 , вирішили заволодіти його майном. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 прослідкували за ОСОБА_12 до місця його проживання, що по АДРЕСА_2 . Де зайшовши на подвір`я, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих спонукань, ОСОБА_7 наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_12 , від якого останній впав на землю, та подолавши таким чином фізичний опір потерпілого ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 відкрито викрали із кишені штанів ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 700 грн., та із кишень куртки мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy А8 (2018)» моделі «SM-А530F/DC» обємом памяті 4/32 Gb, кольору «Вlаск» вартістю 2 000 грн., із сімкартою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 100 грн.

Після вчинення злочину ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 2800 грн.

Крім того, 06.02.2022 біля 20:00 год. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 побачивши в м. Надвірна по вул.Чорновола, Івано-Франківської області ОСОБА_12 вирішили заволодіти його майном. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 прослідкували за ОСОБА_12 до місця його проживання, що по АДРЕСА_2 , де зайшовши на подвір`я, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_12 , від якого останній впав на землю, та подолавши таким чином фізичний опір потерпілого ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_10 відкрито викрали із кишені куртки паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 04.07.2007 Тлумацьким РВ УМВС України в Івано-Франківській області на ім`я ОСОБА_12 .

Після вчинення злочину ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_10 покинули місце вчинення злочину.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, прокурор Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

Прокурор Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 просив вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2022 року скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ст. 186 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ст. 357 ч. 3 КК України 3 місяці арешту. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В решті вирок залишити без змін.

Вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував вимоги ст. 75 КК України та звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, без належного мотивування такого рішення. Вважає, що наведені судом обставини, не давали підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

На думку прокурора, призначене ОСОБА_7 покарання, не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, не буде необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. Вважає, що поза увагою суду залишились обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, стійка спрямованість його умислу на вчинення ряду кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав заперечення. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду без змін. Вважає, що призначене судом покарання для ОСОБА_7 є достатнім для забезпечення його виправлення, а ст. 75 КК України була застосована судом правомірно. Крім щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 та активного сприяння ним розкриттю злочинів, ще однією обставиною, що пом`якшує покарання є добровільне відшкодування ним матеріальної шкоди, завданої потерпілим. Вважає, що зазначені обставини свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 та просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, вирок суду залишити без змін;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу нате, що вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вже переглядався судом апеляційної інстанції. Так, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року було відмовлено у задоволенні апеляційних скарг прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 12 грудня 2023 року було задоволено касаційну скаргу прокурора ОСОБА_13 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції та скасовано вищевказану ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2022 року переглядається судом апеляційної інстанції тільки в межах апеляційної скарги, яку подано прокурором Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 , оскільки вирок суду першої інстанції в частині визнання винним та засудження ОСОБА_10 набув законної сили.

Скасовуючи увалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року , суд касаційної інстанції вказав на те, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підстав ст.75 КК України не може вважатися необхідним і достатнім для його виправлення без відбування покарання.

Згідно з положеннями ст. 439 КПК України після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду. Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень і кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевіряються.

Прокурор висловив свою незгоду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування, тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції вказав на те, що враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є тяжким злочином та проступком, особу винного, а саме те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, негативно ставиться до вчиненого, здійснює догляд за матір`ю, яка постійно хворіє і являється особою пенсійного віку, та обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування шкоди потерпілому, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Суд також прийняв до відома висновок досудової доповіді Надвірнянського районного сектору Філії ДУ "Центр пробації" в Івано-Франківській області, відповідно до якого виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки та в межах санкції ч.3 ст.357 КК України у виді арешту на строк 3 місяці, та на підставі ч. 1 ст.70 КК України призначив остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Крім того, суд першої інстанції, врахувавши фактичні обставини справи, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки та покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів вважає, що рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи його, суд не навів у вироку переконливих доводів про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, колегія суддів враховує те, що попередня ухвала Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2023 року, якою оскаржуваний вирок суду було залишено без змін, постановою Верховного Суду від 12 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасована з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. (т. 2 а.п. 238-244).

Скасовуючи зазначену ухвалу апеляційного суду Верховний Суд зазначив, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не може вважатися необхідним і достатнім для його виправлення без відбування покарання.

При цьому, касаційний суд вказав, що за наявності тих самих обставин справи та даних про особу засудженого, застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України необхідно вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки за наслідками нового апеляційного розгляду колегія суддів не встановила інших суттєвих обставин, які могли би вплинути на питання звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з огляду на наведені приписи процесуального закону, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням скасувати з одночасним ухваленням нового вироку.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Апеляційний суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є тяжким злочином та проступком, особу винного, а саме те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, негативно ставиться до вчиненого, здійснює догляд за матір`ю, яка постійно хворіє і являється особою пенсійного віку

Колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування шкоди потерпілому.

Колегією суддів не встановлено обставини, що обтяжують покарання.

Колегія суддів також враховує висновок досудової доповіді Надвірнянського районного сектору Філії ДУ "Центр пробації" в Івано-Франківській області, відповідно до якого виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до характеристики, яку надано ОСОБА_7 . Громадською організацією «Міжнародна Антинаркотична Асоціація-Івано-Франківськ» за №3001 від 30.01.2024 року, обвинувачений знаходився на реабілітації у реабілітаційному центрі з 11.07.2023 року та зарекомендував себе, як відповідальна, комунікабельна людина, готова змінювати своє життя на краще і допомагати іншим. Отримавши довіру та прихильність керівництва ГО «МАА» ОСОБА_7 залишається у центрі у ролі волонтера і ставиться до свого призначення відповідально та всебічно розвиває та пропагує напрямок здорового способу життя, запобігання вживання та поширення психоактивних речовин серед молоді.

Колегія суддів вважає, що наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, дають підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, а саме, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання у виді обмеження волі на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 необхідно призначити остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 скасувати з ухваленням у цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст.370, 374, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2022року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання та звільнення від його відбування та постановити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4