Провадження №1-кп/761/2244/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року місто Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000661 від 30 червня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Червонопартизанськ Луганської області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

У С Т А Н О В И В:

07 квітня 2014 року на території Донецької області України, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ, створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ДНР» і «ЛНР» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року №2268-VIII визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих ІНФОРМАЦІЯ_2 , підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, Російської Федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні. У подальшому, Збройними силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено.

Відповідно до положень Закону №1207-VII, окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Згідно ст.42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни, починаючи з 24.02.2022 року збройними формуваннями Російської Федерації тимчасово окуповано частини території Донецької, Запорізької, Луганської, Миколаївської, Сумської, Харківської, Херсонської областей.

Так, представниками РФ на тимчасово окупованих територіях, зокрема Луганської області, станом на червень 2022 року вже було створено підпорядковану, керовану та фінансовану РФ окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України. При цьому, представники підконтрольних РФ самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території України, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на таких територіях. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу РФ.

Громадянин України ОСОБА_3 не погоджуючись з політикою чинної влади в Україні та підтримуючи входження тимчасово окупованих територій України до складу РФ, у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше липня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), з метою увійти в коло довіри представників окупаційної адміністрації для подальшого незаконного працевлаштування до митних органів т.зв. «ЛНР», перебуваючи на території Луганської області (більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), прийняв рішення сприяти окупаційній адміністрації з метою впровадження так званого «законодавства ЛНР» та виконання службових обов`язків, покладених окупаційною владою.

З цією метою, ОСОБА_3 , у період часу з липня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), будучи обізнаним про факт ведення рф агресивної війни проти України, невизнання вказаною державою поширення державного суверенітету України на тимчасово окупованій території України, у тому числі Луганської області, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, впровадження так званого «законодавства ЛНР» та виконання службових обов`язків умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, які за результатом їх реалізації завдадуть шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності України, перебуваючи на території Луганської області (більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), вирішив добровільно зайняти посаду у незаконному правоохоронному органі - так званому «Державному митному комітеті ЛНР».

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_3 , у липні 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 03 липня 2022 року), будучи громадянином України, перебуваючи у т.зв. «Луганському республіканському центрі додаткового професійного виховання» ( АДРЕСА_2 ), діючи зі своїх особистих мотивів та бажанням, умисно, добровільно зайняв посаду головного інспектора пункту пропуску «Мілове» у так званому « ІНФОРМАЦІЯ_3 », пов`язану з впровадженням так званого «законодавства ЛНР» та виконання службових обов`язків, у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Луганської області.

За таких обставин, ОСОБА_3 добровільно зайняв посаду головного інспектора пункту пропуску «Мілове» у так званому «Державному митному комітеті ЛНР» - незаконному правоохоронному органі, створеному окупаційною адміністрацією рф на тимчасово окупованій території Луганської області, з метою виконання рішень окупаційної адміністрації, спрямованих на встановлення та утвердження тимчасової окупації державою-агресором частини території України, шляхом впровадження так званого «законодавства ЛНР».

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст.111-1 КК України, а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Прокурор у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримав у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченого зазначив, що подані письмові докази беззаперечно підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_3 та доводять винуватістьОСОБА_3 поза розумним сумнівом, в зваязку з чим кваліфікація кримінального правопорушення є вірною.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 , обґрунтовуючи неможливість ухвалення обвинувального вироку, зазначила, що проведення спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого порушує його гарантоване державою право на захист, оскільки на її думку він не повідомлений належним чином про час та місце розгляду кримінального провадження щодо нього. На думку захисника на даний момент відсутні законні підстави для визнання обвинуваченого винним.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) ОСОБА_3 , який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали суду від 08 листопада 2023 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_3 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст.323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , який в свою чергу повинний був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п.«g» п.3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, це кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, за обставинами, встановленими судом, у повному обсязі підтверджується наступними доказами.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань містить відомості про те, що 30 червня 2023 року зареєстровано кримінальне провадження №0000661 з фабулою: «громадянин України ОСОБА_3 в період з 08.06.2022 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, так званому «Государственном таможенном комитете ЛНР» (далі ГТК). Правова кваліфікація за ч.7 ст.111-1 КК України.

30 червня 2023 року прокурором Офісу Генерального прокурора винесена постанова про виділення з кримінального провадження №0000398 від 29.07.2022 року матеріалів досудового розслідування за підозрою ОСОБА_3 за ч.7 ст.111-1 КК України, в окреме провадження №0000661.

Документи, складені в ході досудового розслідування, уповноваженими особами Головного управління з протидії системним загрозам управління державою Департаменту захисту національної державності СБ України, містять інформацію, що в період часу з 2017 року по червень 2022 року громадянин України ОСОБА_3 займав посаду поліцейського МГБ терористичної організації «ЛНР» в місті Луганську. 08 червня 2022 року певна група громадян України, у тому числі ОСОБА_3 , добровільно працевлаштувалися на роботу до незаконного «правоохоронного органу», створеного на тимчасово окупованій території, а саме: митної служби ЛНР, так званого «Государственного таможенного комитета ЛНР» та прийняли участь у професійній підготовці працівників «ГТК» за адресою: АДРЕСА_2 , де здавали іспити щодо поводження з вогнепальною зброєю та отримали посвідчення співробітників незаконного збройного формування. ОСОБА_3 обіймає посаду головного інспектора пункту пропуску «Мілове» митної служби ЛНР.

Протокол огляду, складений 03.08.2022 року, в ході досудового розслідування містить інформацію, що під час огляду відеозаписів ресурсів в мережі Інтернет виявлені відеоматеріали під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », які розміщені 08.06.2022 року. На відеозаписі зафіксована наявність ОСОБА_3 на зазначеному навчанні особливостям митного контролю та оформленню вантажів.

Свідок ОСОБА_6 допитана 01.08.2022 року, надала свідчення, що під час проходження служби у Державній прикордонній службі України на території Луганської області була знайома з широким колом мешканців вказаної області та під час огляду відеоматеріалів під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », виявила зображення осіб, яких ідентифікувала. Серед певного кола осіб, вказала на зображення чоловіка, якого впізнала як ОСОБА_3 , 1993 року народження, який працює у митній службі ЛНР, а саме, у так званому «ГТК ЛНР». Також повідомила про номер мобільного телефона, яким користується ОСОБА_3 .

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 червня 2023 року свідок ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_3 за зовнішнім виглядом, як знайому особу.

Протокол огляду, складений 21.12.2022 року, в ході досудового розслідування, містить інформацію, що під час огляду відеозаписів ресурсів в мережі Інтернет виявлена група з відповідною назвою та емблемою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з закріпленою статтею під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 », яка розміщена «3 июн», а також з закріпленою статтею під назвою «На референдум, как на праздник. Подчеркивая особую важность события, таможенники ЛНР сделали свой выбор», яка розміщена «24 сен». На відеозаписі зафіксована наявність зображення ОСОБА_3 .

Протокол огляду, складений 19.12.2022 року, в ході досудового розслідування, містить інформацію, що під час огляду соціальної мережі «Вконтакте» в мережі Інтернет виявлена особиста сторінка ОСОБА_3 на якій розміщені його фотозображення.

Відповідно до висновку судової портретної експертизи від 09.06.2023 року №СЕ-19/106-23/6670-ФП: на наданих відеофайлах « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та «Первая група сотрудников ГТК из освобожденных районов прошла профессиональную подготовку в ЛНР» є зображення, у тому числі, ОСОБА_3 . У висновку експерта зазначено, що висновки ґрунтуються на порівняльному дослідженні ознак зовнішності осіб чоловічої та жіночої статі зображення, які надані на експертизу: ОСОБА_3 (зображення 53-56). При цьому виявлена розбіжність у пояснювальному написі під фотозображенням ОСОБА_3 , оскільки вказано «фотозображення ОСОБА_7 », проте візуальним зіставленням ознак зовнішності ОСОБА_3 , суд вважає це опискою експерта, яка не спростовує його висновки та не впливає на їх правильність. (а.с. №55, №66 експертизи)

Згідно з інформацією Державної прикордонної служби щодо ОСОБА_3 не виявлено відомостей щодо перетину державного кордону України, в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзд з такої території в період з 01.01.2022 року по 09.01.2023 року.

Протокол огляду, складений 21.02.2023 року, в ході досудового розслідування, містить інформацію, що під час огляду офіційної інтернет сторінки Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, встановлено Перелік громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 листопада 2022 року, у якому зазначено, у тому числі: Луганська область, Старобільський район, Міловська селищна територіальна громада.

Протокол огляду, складений 10.07.2023 року, в ході досудового розслідування, містить інформацію, що під час огляду ресурсів в мережі Інтернет виявлені сайти на яких містяться документи, датовані 2018 роком, щодо організаційного утворення з назвою «Государственный таможенный комитет ЛНР»

Постановою слідчого від 28 червня 2023 року підозрюваного ОСОБА_3 оголошено у регіональний, державний (міждержавний), міжнародний розшук. Під час виконання постанови повідомлено, що ОСОБА_3 перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області.

Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) Європейський Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Конвенцією Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 року зобов`язано держави-учасниці криміналізувати участь в організованій злочинній групі. При цьому відповідно до пункту «а» ст. 2 цієї Конвенції організована злочинна група означає структурно оформлену групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів або злочинів, визнаних такими відповідно до цієї Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.

Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.

Всебічно вивчивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду прокурором, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим по пред`явленому звинуваченню, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч.3 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Суд, дослідивши всебічно, повно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши у відповідності до вимог ст. 94 КПК кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому злочину доведена поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого за ч.7 ст.111-1 КК України органом досудового розслідування кваліфіковані правильно, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст.12 КК України злочин за ч.7 ст.111-1 КК України відноситься до особливо тяжких.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приймає до уваги, що відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст.111-1 КК України є особливо тяжким злочином, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується типово.

Пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено.

Обтяжуючими покарання обставинами відповідно до п.11 ч.1 ст.67 КК України за вчинення злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують ОСОБА_3 , суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади, в межах санкції ч.7 ст.111-1 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Враховуючи, що за ч.7 ст.111-1 КК України ОСОБА_3 вчинив злочин проти основ національної безпеки України cуд вважає за необхідне застосувати конфіскацію всього майна, належного ОСОБА_3 на праві власності.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлено.

Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 368, 370, 374, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади на строк 10 (десять) років та з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили залишити без змін.

Строк відбування покаранняОСОБА_3 обчислювати з дня звернення вироку до виконання,тобто із дня фактичного взяття його під варту.

Речові докази: 3 DVD-R диски з записами слідчих дій, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1