ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 639/1238 /23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 877 /24 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від « 12 » 02 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою.та задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000066 від 23.01.2023 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 11 квітня 2024 року, включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та задовольнити її клопотання про зміну запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на необґрунтованість підозри та обвинувачення, невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, розбіжності показів потерпілих та свідків та недоведеність зазначених в клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України і вважає, що тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Ризик переховування, на думку захисника, ґрунтується на припущеннях, докази, які б свідчили про такі дії ОСОБА_6 , на думку захисника, до клопотання не додано.

Оскільки всі речі, що мають значення для кримінального провадження вилучені в знаходяться у райвідділу поліції на зберігання, то ризик їх знищення, на думку захисника, є неспроможним.

Ризик впливу на потерпілого та свідків, вважає не підтвердженим жодними доказами, тим більш, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не пам`ятають самої події, то і впливати не має на що, більш того, за заявою ОСОБА_10 , вони перебувають у Німеччині.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, на думку захисника, не підтверджується доказами. А посилання на відсутність офіційних доходів, на думку захисника, не свідчить про можливе вчинення нового злочину, тим більше, що інкриміновані обвинуваченому діяння, не є корисливими.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 працював неофіційно, мав у власності автомобіль, має на утриманні двох дітей. Тому, всі припущення, зазначені в клопотанні прокурора, захисник вважає надуманими та не підтвердженими доказами, внаслідок чого, просить ухвалу скасувати, оскільки в даному провадженні ризики відсутні.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити.

Прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлявся належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за його відсутністю не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що до Жовтневого районного суду м. Харкова для розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернулася з клопотанням про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому прокурор посилався на існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечувала та заявила клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, посилаючись на факт відсутності або недоведеності ризиків, що були зазначені прокурором у клопотанні, а також невірну кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого та відмовляючи захиснику у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, суд вважав встановленими існуючі ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та оцінив сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, п.1, п.2 ч.2 ст. 115 КК України, який є особливо тяжким умисним злочином проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі; 2) тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого, який не має тяжких хвороб та інвалідності; 4) даних про особу підозрюваного, зазначених вище, у зв`язку з чим, дійшов висновку про необхідність продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд вважав, що встановлені ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, зокрема, ризики, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може виїхати за межі території України та переховуватися від суду. Не виключається також можливість залишення останнім території України поза межами контрольно-пропускних пунктів. Також суд вважав, що обвинувачений може впливати на свідків, враховуючи, що вони ще не допитані судом, в тому числі осіб, адреса проживання яких йому відома.

Разом із тим, наявність ризику знищення, переховування або спотворення речей, які мають значення для кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України) суд вважав на даний час належним чином не доведеним.

Суд вважав, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим, з огляду на незаконний вплив на свідків, можливість переховування від органу досудового розслідування або суду, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Піри цьому, судом на час розгляду клопотання, вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, проте, за вищезазначених обставин, інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, на даний час, на думку суду, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, на думку апеляційного суду, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого їм особливо тяжкого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину проти життя особи, що визнається в України найвищою соціальною цінністю, а також враховуючи суспільну небезпеку кримінального правопорушення, є ймовірність ризику того, що обвинувачений може переховуватись від слідства та суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого або інших зацікавлених осіб на свідків, з огляду на стадію судового розгляду даного кримінального провадження.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, а саме того, що він обвинувачується у вчиненні злочину проти життя особи, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також життя особи.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченого має на утриманні дітей, автомобіль і неофіційно працює, не мінімізують наявність вказаних ризиків та не свідчить про необґрунтованість судового рішення. До того ж, вказані обставини існували і на час вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів, і не стали стримуючим фактором від протиправних дій.. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу необґрунтованості пред`явленого йому обвинувачення об`єктивними відомостями не підтверджені. Питання щодо винуватості або невинуватості на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання підлягають оцінці судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. В даному випадку, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать про обґрунтованість підозри та висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання його причетності до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 02 2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.2 ст.15, п.п.1,2 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 11 04 2024 року, включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3