Провадження № 1-кс/686/5455/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 , щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. У скарзі, окрім іншого, йдеться про те, що 16.05.2024 р. ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області з повідомленням про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, по факту ухиляння боржником від виконання судового рішення, однак, всупереч ст.214 КПК України, станом на 20.06.2024 року, відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за вказаним повідомленням ОСОБА_3 , внесені не були. Тому, у скарзі ОСОБА_3 просить зобов`язати уповноважену особу (слідчого) Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення, за поданою в інтересах ОСОБА_4 . приватним виконавцем ОСОБА_3 заявою від 16.05.2024 р., та розпочати досудове слідство.

ОСОБА_3 , який клопотав про розгляд скарги у його відсутність, та представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явились.

Згідно зі ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, враховуючи принцип диспозитивності, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів перевірки №104, вбачається, що дійсно 20.05.2024 р. приватний виконавець ОСОБА_3 звертався до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області з повідомленням, датованим 16.05.2024 р., яке було зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НП України» ХРУП за №9348 від 21.05.2024 р. та направлене до ВнП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, де 28.05.2024 р. було зареєстроване за №13155. Зокрема, у вказаному повідомленні ОСОБА_3 , окрім персональних даних осіб, також повідомляв про те, що «на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області ОСОБА_3 перебуває виконавче провадження НОМЕР_2, з примусового виконання виконавчого листа №686/5998/22 від 13.09.2022 р., про стягнення коштів з ОСОБА_5 на його користь, грошових коштів, в сумі 2100 доларів США, 10000 грн. та 992,40 грн. судового збору. 14.09.2022 р. відкрито виконавче провадження та, у відповідності до ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження», постанову про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику за адресою, яка зазначена у виконавчому документі ( АДРЕСА_1 ). Згідно з відповідями Державної фіскальної служби та ПФУ України, боржник офіційно не працевлаштований, за цивільно-правовими угодами не працює, джерел доходів не має. Згідно з відповідями МВС України, - зареєстрованих транспортних засобів не має. Також, в ході проведення виконавчих дій, виявлено рахунок боржника у ПАТ КБ «Приватбанк», на якому кошти також відсутні. Згідно з сформованою інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - такого майна за боржником не виявлено. 26.09.2022 р. на адресу приватного виконавця повернулась постанова про відкриття виконавчого провадження, яка була направлена боржнику за адресою, яка зазначена у виконавчому документі ( АДРЕСА_1 ), з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Того ж дня, приватним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника, для вручення постанови про відкриття, та встановлено, що за вказаною адресою боржника не виявлено, про що складено акт приватного виконавця. Згідно з відповіддю Управління з питань реєстрації місця проживання Хмельницької міської ради №3127/03-10 від 28.12.2022 р., ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (гуртожиток). 28.12.2022 р. здійснено вихід за адресою боржника, для вручення постанови про відкриття, та встановлено, що за вказаною адресою боржника не виявлено, про що складено акт приватного виконавця. Згідно з відповіддю Управління Державної міграційної служби №6801/01-22 від 30.12.2022 р., щодо відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (гуртожиток). 30.12.2022 р. приватним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника, для вручення постанови про відкриття, та встановлено, що за вказаною адресою боржника не виявлено, про що складено акт приватного виконавця. Отже, приватним виконавцем встановлено, що боржника, ОСОБА_5 за адресою, зазначеною у виконавчому документі, не виявлено, а також наявні відомості про не проживання боржника за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Згідно з обліковими даними УДМС України в Хмельницькій області та Управління з питань реєстрації місця проживання Хмельницької міської ради, боржник зареєстрований за адресою, зазначеною у виконавчому документі, однак, фактично там не проживає, про що свідчать відомості на листі про відправку постанови про відкриття виконавчого провадження та акти приватного виконавця. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №686/5998/22 р., боржника ОСОБА_5 оголошено в розшук. 30.03.2023 р., оперуповноваженим СРЗЗГ ВКП ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, доставлено боржника до приватного виконавця в офіс. Боржником надано пояснення та заповнено декларацію про майновий стан та доходи. В своїх поясненнях боржником надано інформацію про те, що вона орендує квартиру у свого родича ОСОБА_6 та надала номер його телефону НОМЕР_1 , проте, як пізніше встановлено, даний номер також використовується боржницею, даний факт підтверджує неправдиві відомості, надані у поясненнях. За період перебування на виконанні, боржниця погасила 454,55 грн. на користь стягувача. На неодноразові дзвінки приватного виконавця не реагує. 04.08.2023 р. приватним виконавцем до поліції направлено повідомлення про злочин, з проханням внесення відомостей до ЄРДР по ч.1 ст.382 КК України. Однак, відомості до ЄРДР не внесено, на що була наявна відповідь про те, що з громадянкою/боржником ОСОБА_5 проведено профілактичну бесіду, з приводу дотримання законодавства та погашення боргу. Також, ОСОБА_5 повідомила, що змінила місце проживання на АДРЕСА_2 . Крім того, боржником 21.09.2023 р. відкрито черговий рахунок в АТ «Універсалбанк» та коштів на ньому не виявлено. 20.09.2023 р. приватним виконавцем на вищевказану адресу надіслано виклик, який повернувся до приватного виконавця із відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто боржник свідомо не забрала його з поштового відділення. З врахуванням вищевикладеного, можна зробити висновок, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, не реагує належним чином на виклики приватного виконавця, не повідомляє про зміну місця проживання, що зобов`язаний робити, згідно з ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 15.12.2023 р. рішення суду боржником не виконано. У повідомленні ОСОБА_3 просив: прийняти та невідкладно зареєструвати повідомлення про вчинення громадянкою ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, внести відповідні відомості до ЄРДР; розпочати за цією заявою про вчинення злочину досудове розслідування, у формі досудового слідства, у зв`язку з вчиненням дій, які мають ознаки складу злочину.»

Відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за вказаним, поданим ОСОБА_3 повідомленням, датованим 16.05.2024 р., внесені не були, про що останньому було повідомлено листом №10111/121/122-2024 від 14.06.2024 р.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст.214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за відповідним повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у повідомленні ОСОБА_3 від 16.05.2024 р. викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, зокрема й того, яке передбачене ч.1 ст.382 КК України, оскільки це повідомлення не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, зокрема, зі змісту вказаного повідомлення не вбачається, що у випадку, про який повідомляв ОСОБА_3 , мало місце саме умисне невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, й не зазначав ОСОБА_3 у своєму повідомленні про те, яке саме рішення суду не виконується ОСОБА_5 , коли це рішення набрало законної сили та протягом якого часу воно саме умисно не виконується ОСОБА_5 , і в чому це невиконання полягає (відмова виконати судове рішення чи ухилення від його виконання)), не містить це повідомлення й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій особи за відповідною статтею Кримінального кодексу України. Аргументи ОСОБА_3 , висловлені у його повідомленні від 16.05.2024 р., про можливе вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, фактично ґрунтуються на його власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 із фактом неповернення ОСОБА_5 грошових коштів (у сумі 2100 доларів США, 10000 грн. та 992,40 грн. судового збору), які, за твердженням ОСОБА_3 , були стягнуті саме на користь останнього (на підставі не зазначеного заявником рішення суду). Тобто, у поданому правоохоронному органу повідомленні, датованому 16.05.2024 р., приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області ОСОБА_3 фактично повідомляв про те, що на його виконанні перебуває виконавче провадження, у якому він же ( ОСОБА_3 ) має статус стягувача, що також викликає сумніви у реальності повідомлених заявником обставин. Разом з тим, ні подане до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 повідомлення від 16.05.2024 р. (до якого не було долучено жодного підтверджуючого документу) про вчинення, на думку останнього, кримінального правопорушення, ні долучені до матеріалів скарги документи (які представнику органу досудового розслідування заявником не надавались, проте надані слідчому судді, серед яких наявна довідка з реєстру речових прав на нерухоме майно (про те, що, ймовірно, померла тезка ОСОБА_5 була власницею квартири у АР Крим) та серед яких відсутня копія будь-якого судового рішення, яке б набрало законної сили та яке не було б виконане ОСОБА_5 ), жодним чином не свідчать про те, що ОСОБА_5 , знаючи про існування будь-якого рішення суду, яке набрало законної сили, та маючи реальну можливість виконати це рішення, саме умисно його не виконує, тобто, відмовляється виконати судове рішення або ухиляється від його виконання. До того ж, сам ОСОБА_3 у своєму повідомленні від 16.05.2024 р. стверджував про те, що ОСОБА_5 , у якої відсутнє майно та джерела доходу, не проживає за місцем реєстрації (адреса, яка зазначена у виконавчому листі та на яку, очевидно, могло бути направлено судове рішення (ймовірно, заочне), за умови, якщо воно було ухвалено судом), що також може свідчити про необізнаність ОСОБА_5 про факт існування судового рішення, яким з останньої стягується заборгованість, та про відсутність у неї реальної можливості виконати те рішення суду, яке набрало законної сили. У підтвердження зазначених обставин може свідчити й той факт, що ні у повідомленні про вчинення кримінального правопорушення, ні у поданій скарзі ОСОБА_3 , очевидно свідомо, не зазначає про те, що саме ОСОБА_5 було доставлено в офіс державного виконавця та що саме ОСОБА_5 надавались пояснення, заповнювалась декларація та погашався борг, натомість, зазначає про те, що було доставлено «боржника», який і вчиняв указані дії, однак, представленні слідчому судді документи (пояснення та декларація, які також не були надані представнику органу досудового розслідування), жодним чином не вказують на те, що у особи, яка заповнювала документи від імені ОСОБА_5 , перевірялись документи, що посвідчують особу, відповідно, й що ці документи були складені саме тією ОСОБА_5 , з якої за судовим рішенням має бути стягнута заборгованість. Саме твердження ОСОБА_3 , викладене у його скарзі та в означеному повідомленні про вчинення, на його думку, ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, недостатнє для того, щоб розпочати досудове розслідування, адже, досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які реально свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення за повідомленням ОСОБА_3 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо особи, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженою особою Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, у даному випадку, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку йдеться у поданій ОСОБА_3 скарзі, тому, у задоволенні цієї скарги слід відмовити.

Не підлягає до задоволення й вимога скарги щодо зобов`язання уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області розпочати досудове слідство, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги щодо зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР, у задоволенні якої скаржнику відмовлено. Крім того, відповідно до ст.214 КПК України, вимога щодо початку досудового розслідування, мала б підлягати безумовному виконанню після внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто, станом на момент розгляду скарги, бездіяльності з приводу вказаної обставини допущено не було.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя