ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/982/24 Справа № 199/2348/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0002321 від 05.12.2022 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та представника цивільного відповідача ПрАТ "Страхова Компанія "ЮНІВЕС" - адвоката ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рояківка Кегечівського району Харківської області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі- КК) раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі - 919 600 (дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_11 шкоду, заподіяну смертю потерпілого, в розмірі 241 200 (двісті сорок одну тисячу двісті) грн. та моральну шкоду в розмірі 80 400 (вісімдесят тисяч чотириста) грн., а всього 321 600 (триста двадцять одну тисячу шістсот) грн. 00 копійок.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

04.12.2022 року близько 18.00 годин водій ОСОБА_7 , керуючи власним, технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Амур-Нижньодніпровському районі в місті Дніпрі по вулиці Любарського з боку вулиці Молодогвордійської в напрямку Центрального мосту.

Під час руху ОСОБА_7 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїзну частину вулиці Любарського, у невстановленому місці, зліва направо, за напрямком руху автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, внаслідок чого в районі будинку за АДРЕСА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкрита проникаюча тяжка черепно-мозкова травма, забій головного мозку з гемологічними вогнищами в лівій та правій скроневій частках, гостра субдуральна гематома справа, пневмоцефалія, перелом скроневої кістки зліва з переходом на основу, забій м`яких тканин голови, відкритий перелом середньої третини правої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до настання смерті ОСОБА_12 .

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, невиконання яких знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме:

- п. 12.3 - "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди".

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку у зв`язку з необґрунтованістю, не відповідності матеріалам справи та вимогам закону.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у порушення вимог ч.1 ст.397 КПК, судом першої інстанції 26 січня 2024 року кримінальна справа була направлена до апеляційного суду та 30 січня 2024 року в апеляційному суді відбувся автоматизований розподіл судової справи між суддями і визначено колегію суддів. На думку захисника, наведений факт свідчить про систематичність недотримання органом судової влади правових засад та викликає сумніви в законності ухваленого ним рішення й професійності майстерності та компетенції в цілому.

Вказує, що під час досудового розслідування правоохоронцями не були застосовані вимоги п.13 ч.1 ст.7 КПК, що призвело до порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.

Захисник вважає, що обставини дорожньо-транспортної пригоди, що виправдовують ОСОБА_7 й свідчать про те, що небезпеку для руху водія транспортного засобу «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 створив саме потерпілий ОСОБА_12 перебуваючи у статусі пішохода у розумінні Правил дорожнього руху, оскільки не виконав вимоги пункту 4.14. Правил дорожнього руху, ні органом досудового розслідування, ні судом всебічно, повно і неупереджено досліджені не були, оцінка дій пішохода, яка не потребувала застосування спеціальних технічних знань, не здійснювалася й фактично була проігнорована.

Так, згідно Довідки №2226, яка 04 серпня 2023 року надана Комунальним підприємством «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради» за вихідним номером 15/1095, результат дослідження забору крові ОСОБА_12 на вміст алкоголю складає 1,612 проміле. Але факт перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню, Висновок за результатами проведеного Дисциплінарною комісією службового розслідування та свідчення у судовому засіданні співробітника Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_13 , на думку адвоката, викликають сумніви в порядності, чесності й законності дій представників органів державної влади, які приймали участь у розгляді справи за номером 199/2348/23. Навіть після завідомо неправдивих свідчень у судовому засіданні співробітника ГУ НП в Луганській області ОСОБА_13 мається лише факт недотримання та порушення вимог КПК й повну відсутність реакції на протиправну поведінку учасника справи, з боку представників органів державної влади.

Також захисник вказує, що в матеріалах справи присутні ряд постанов слідчого, які винесені, виконані та реалізовані без дотримання вимог, які передбачені ч.5 ст.110 КПК, жодна зі постанов слідчого не містить інформації щодо можливості та порядку їх оскарження, що позбавило обвинуваченого права на оскарження процесуальних рішень.

На думку захисника матеріали справи свідчать, що з боку посадових осіб правоохоронних органів було допущено безліч порушень чинного законодавства України; що висновок суду ґрунтується на неправильно встановлених фактичних обставинах справи, яким не було надано належної правової оцінки, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини правильно застосовані не були, внаслідок чого судом першої інстанції було допущено ряд порушень процесуального закону, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, адвокат просить процесуальні матеріали, які надійшли на розгляд Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у кримінальному провадженні № 0002321 щодо ОСОБА_7 визнати недопустимим доказами; ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК; вирок - скасувати і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 .

Представник цивільного відповідача ПрАТ "Страхова Компанія "ЮНІВЕС" - адвокат ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_11 до ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" згідно полісу від 09.01.2022 року № ЕР-207630219 (страхова сума за шкоду завдану життю та здоров`ю - 260 000,00 грн).

Відповідно до пункту 27.5. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Таким чином, Законом чітко визначено межі відповідальності Страховика, яка обмежується розміром страхової суми, яка згідно полісу від 09.01.2022 року № ЕР-207630219 за шкоду завдану життю та здоров`ю становить 260000,00 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції на положення Закону уваги не звернув та безпідставно стягнув з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» шкоду, заподіяну смертю потерпілого, в розмірі 241 200 (двісті сорок одну тисячу двісті) грн. та моральну шкоду в розмірі 80 400 (вісімдесят тисяч чотириста) грн., а всього 321 600 (триста двадцять одну тисячу шістсот) грн. 00 копійок.

Також апелянт зазначає, що відповідно до пункту 27.1. статті 27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Отже потерпілим, в розумінні Закону, є особа, яка померла внаслідок ДТП, а не особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, а тому відповідальність страховика обмежується розміром страхової суми (260000,00 грн.) на одного потерпілого (особи, яка загинула).

Відповідно до пункту 27.2. статті 27 Закону, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Положення статті 1200 Цивільного кодексу України визначають коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди завданою смертю потерпілого, а саме шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Таким чином, для визначення розміру страхового відшкодування належного позивачу необхідно встановити всіх осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування з підтвердженням відповідними доказами, зокрема наявність або відсутність у потерпілого інших дітей, наявність або відсутність у потерпілого батьків, наявність або відсутність у потерпілого інших непрацездатних осіб, які були у нього на утриманні. Відсутність такої інформації, на думку апелянта, позбавляє можливості визначити належну позивачу частку страхового відшкодування.

Посилається на те, що позовну заяву подано від імені ОСОБА_11 , яка була дружиною потерпілого, тобто предметом позовних вимог до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» є саме належна позивачу частка страхового відшкодування, як дружині потерпілого, однак позовна заява не містить відомостей про те, що позов подано ОСОБА_11 також в інтересах та від імені малолітньої ОСОБА_14 - доньки потерпілого. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення на користь позивача страхового відшкодування моральної шкоди визначеної в розмірі, що передбачений пунктом 27.3. статті 27 Закону є необгрунтованими та безпідставними, оскільки страхове відшкодування моральної шкоди у встановленому розмірі (12 мінімальних заробітних плат) підлягає рівному поділу між всіма особами, які мають право на таке страхове відшкодування.

Крім того представник зазначає, що відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України, особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

В свою чергу, положення статті 35 Закону вказують, що до заяви про страхове відшкодування додаються, зокрема, документи, шо підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Вказаних документів матеріали справи не містять та позивачем до позовної заяви не додано, а тому вимоги про стягнення страхового відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника є непідтвердженими належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Одночасно представник зазначає, що позивач не зверталася до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з заявою про здійснення страхового відшкодування, а тому останнє її прав не порушувало.

Прокурор Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_15 в порядку ст.403 КПК до початку апеляційного розгляду подала заяву про відмову від раніше поданої нею апеляційної скарги і ця відмова прийнята апеляційним судом.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_11 та представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» ОСОБА_10 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, однак їх неявка, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши:

- обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданої апеляційні вимоги сторони захисту та на наполягали на її задоволенні у повному обсязі, просили вирок суду першої інстнації скасувати та виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю його вину у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК; не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора представника цивільного позивача;

- прокурора та представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог захисника та представника цивільного відповідача, просили залишити вирок без змін;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Положеннями ст.2 КК визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій, а також вид та мір призначеного покарання - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні місцевого суду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК не визнав, та пояснив, що 04.12.2022 року у темну пору року, під час блекауту, керуючи власним автомобілем, він їхав зі сторони вул. Молодогвардійської в сторону Центрального мосту по вул. Любарського зі швидкістю 40-50 км/год. Він рухався з ввімкненим ближнім світлом фар, температура повітря - близько 7 градусів морозу, на автомобілі була літня гума, оскільки він ще не встиг змінити її на зимову. Побачивши боковим зором тінь людини на дорозі за 20-30 м, він відразу натиснув на гальма, гальмівний шлях склав 19 м, автомобіль зупинився через 5-6 сек. в момент удару з пішоходом. Удар прийшовся пішоходу в правий бік та останній впав спиною на лобове скло, зачепивши ногою передній номерний знак, потім його відкинуло на землю поруч з автомобілем, де він вдарився головою об бордюр. ОСОБА_7 вийшов з автомобіля, перевірив пульс у потерпілого, зателефонував до швидкої медич6ної допомоги, однак не зміг вказати адресу свого місцезнаходження. В цей час на місце події підбігли товариші по службі потерпілого, з телефону ОСОБА_7 їх командир викликав бригаду швидкої допомоги та поліцію. Через декілька хвилин потерпілого каретою швидкої допомогу забрали до лікарні, а на місце події прибув слідчий. Наступного дня ОСОБА_7 намагався відвідати потерпілого в лікарні, однак лікарі ніякої інформації щодо стану останнього не надали та повідомили, що не мають потреби в допомозі на лікування. Коли він приблизно через тиждень повторно приїхав до лікарні, йому повідомили, що потерпілий помер. Обвинувачений вважає, що у нього не було технічної можливості уникнути ДТП, оскільки він почав гальмувати, як тільки побачив потерпілого, який вийшов з-за дерева, рухався дуже швидко, не по пішохідному переходу і, як з`ясувалося в судовому засіданні, перебував в стані алкогольного сп`яніння. Не заперечував, що він брав участь у слідчих експериментах, зокрема скеровував дії статиста щодо швидкості руху пішохода. Протокол слідчого експерименту підписав без зауважень, однак з його змістом не знайомився. Вказав, що фактично пішохід рухався швидше, ніж зазначено у протоколі. Також він не знайомився зі змістом протоколу слідчого експерименту, де визначалася видимість проїзної частини елементів дороги з місця водія автомобіля, підписавши його без зауважень. Під час вказаної слідчої дії статист був одягнений в темні спортивні штани з зеленими лампасами (без світло відбивного ефекту), а потерпілий був в чорних спортивних штанях з чорним пакетом в руці, світло фар на автомобілі-статисті було яскравішим, ніж на його автомобілі.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина підтверджується дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку наступними доказами.

Так, допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що загиблий ОСОБА_12 є її чоловіком, з яким вони мають малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 . Чоловік ніс службу в м. Дніпрі, а вона разом з дитиною знаходилися в м. Львові. 04.12.2022 року вони спілкувалися телефоном, останній раз приблизно о 17.00 год. Приблизно о 20:00 год. вона побачила 2 пропущених дзвінка з телефону чоловіка, намагалася перетелефонувати, однак їй ніхто не відповідав, а наступного дня від товариша по службі чоловіка вона дізналася про ДТП.

Свідок ОСОБА_16 суду першої інстанції пояснив, працює водієм таксі, ввечері 04 грудня 2022 року він, керуючи автомобілем, рухався по вул. Любарського з боку Центрального мосту в м.Дніпрі (в зустрічному напрямку щодо напрямку руху ОСОБА_7 ). Надворі було темно, міське освітлення не працювало, на автомобілі було увімкнене ближнє світло фар. На узбіччі по своїй полосі руху на вул. Любарського він висадив клієнта, після чого з метою розвороту зайняв положення на проїзній частині, ввімкнув лівий поворот і чекав, поки проїдуть зустрічні транспортні засоби. Коли він подивився в ліве дзеркало заднього виду, то побачив силует людини, яка переходила проїзну частину вул. Любарського зліва направо (чоловік в темному одязі з чорним пакетом, нібито розмовляв по мобільному телефону), а також автомобіль, який проїхав в зустрічному напрямку з ближнім світлом фар, швидкість приблизно 50-60 км/год., після чого почув звук гальмування та удару. Відстань від автомобіля свідка до пішохода була приблизно 100 м. Потім свідок здійснив розворот і, рухаючись прямо, зупинився біля попутного автомобіля LANOS, який збив пішохода. Водій цього автомобіля вийшов з-за керма та підбіг до потерпілого, який лежав на дорозі. В автомобілі LANOS було пошкоджені капот та лобове скло. В цей час на місце події підбігли чоловіки, була викликана швидка медична допомога та поліція, після чого свідок поїхав. В подальшому він брав участь у слідчих експериментах, підписував відповідні протоколи і підтверджує в судовому засіданні правильність зазначених в них відомостей щодо механізму ДТП.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він є поліцейським БПОП ГУНП в Луганській області, місце дислокації якого знаходиться в АДРЕСА_4 . Потерпілий ОСОБА_12 був його товаришем по службі. 04.12.2022 року свідок заступив на чергування відповідальним по підрозділу, зранку бачив ОСОБА_12 , який у той день був вихідним. Приблизно о 17.55 год. свідок знаходився в своєму кабінеті, вікна якого виходять на проїзну частину, та почув звук гальмування автомобіля та глухий удар, характерний для ДТП. Після чого разом з іншими поліцейськими вибігли на вулицю та побачили на проїзній частині біля їх адміністративної будівлі автомобіль LANOS з пошкодженими фарою та лобовим склом. Поруч з автомобілем в декількох метрах лежав ОСОБА_12 , слідів крові на ньому не було, однак його нога була неприродно вивернута. Надворі було темно, міське освітлення не працювало, пішохідний перехід знаходився на відстані 30-35 м від місця ДТП. Водій автомобіля LANOS зателефонував на лінію 103 , а свідок викликав поліцію та доповів про ДТП своєму керівництву.

Свідок ОСОБА_17 суду першої інстанції пояснив, що він входив в групу слідчих СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, які здійснювали досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Відображені у протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 дані, відповідають фактичним обставинам справи, безпосередньо ОСОБА_7 вказував місце на проїзній частині, де знаходився його автомобіль, місце зіткнення, а також керував статистом під час визначення напрямку та темпу руху пішохода. При цьому були зафіксовані саме ті виміри, в яких обвинувачений був впевнений. Також ОСОБА_7 був присутній під час проведення іншого слідчого експерименту, де понятими за участю експерта було визначено видимість елементів дороги з місця водія. В кожному випадку ОСОБА_7 був ознайомлений з протоколами вказаних слідчих дій і жодних заперечень на них не мав.

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_18 вказав, що під час експертного дослідження він використовував вихідні дані, які містилися в матеріалах справи, зокрема у протоколах огляду місця ДТП, слідчих експериментів за участю обвинувачено та свідка, з урахуванням графіків сповільнення транспортного засобу. Потреби в наданні додаткових матеріалів та зразків не було. На підставі вказаних вихідних даних було встановлено, що відстань видимості пішохода при фактичному освітленні була більша ніж зупиночний шлях автомобіля, тому водій мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода екстреним гальмуванням із зупинкою до місця наїзду, що свідчить про невідповідність його дій вимогам п.12.3 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. В той же час, оскільки допустима швидкість руху по видимості елементів дороги (89,3 км/год.) була більшою, ніж фактична (62,3 км/год.), чи вказана обвинуваченим в судовому засіданні (не більше 50 км/год.), то невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.п. 12.4, 12.9 ПДР України, - не перебуває у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Також місцевий суд дослідив і взяв до уваги, у тому числі, такі докази:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.12.2022 року, з якого вбачається, що за участю водія автомобіля «DAEWOO LANOS» д.р.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 було оглянуто місце наїзду на пішохода по вул. Любарського в м. Дніпрі, е/о 28. Огляд проводився в темну пору доби (не освітлювалося), без опадів, температура повітря -7°С. Проїзна частина горизонтальна пряма в плані; дорожнє покриття асфальтоване чисте, сухе; нерівностей та пошкоджень не виявлено; ширина проїзної частини 10,0 м; дорожня розмітка, дорожні знаки відсутні; об`єктів, що обмежують оглядовість з робочого місця, водія не виявлено. Також, було оглянуто транспортний засіб «DAEWOO LANOS» та виявлено розбите лобове скло, деформований передній номерний знак, вм`ятини на капоті; літня гума, протектор стертий; на склі предметів, які обмежують оглядовість, не виявлено. На схемі до протоколу огляду місця ДТП зафіксовано сліди гальмування переднього правого колеса - 19,0, переднього лівого колеса - 15,6 м (т.2 ар.пр. 8-18);

- постанову слідчого від 05.12.2022 року, якою тимчасово вилучений під час огляду місця ДТП від 04.12.2022 року транспортний засіб «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (т.2 ар.пр. 24);

- ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2022 року, якою накладено арешт на автомобіль «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 (т.2 ар.пр. 26-26);

- висновку КП «ДБКЛПД» ДОР № 5888 від 27.12.2022 року, згідно якого у ОСОБА_7 ознак сп`яніння виявлено не було, дата та точний час огляду 04.12.2022 року о 20:55 год (т.2 ар.пр. 19);

- довідку УАЗОР ГУПН в Дніпропетровській області від 21.12.2022 року, згідно якої 04.12.2022 року на спецлінію «102» надійшло два повідомлення за фактом ДТП, а саме: 1) від ОСОБА_13 о 18:02 год.; 2) від ОСОБА_7 о 18:04 год (т.2 ар.пр. 36);

- висновок судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/104-23/39362-ІТ від 27.12.2022 року, з якого вбачається, що робоча гальмівна система автомобіля «DAEWOO LANOS» номерний знак НОМЕР_1 перебуває у частково-працездатному стані, передні колеса та заднє праве колесо загальмовуються під час ходових випробувань, заднє ліве колесо - не загальмовується (встановити причину не надалося можливим через відсутність на момент огляду належних умов (підйомного домкрату та слюсара), рульове керування перебуває у працездатному стані (т.2 ар.пр. 41-45);

- висновок судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/104-22/39331-ІТ від 19.12.2022 року, згідно якого місце наїзду транспортного засобу «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_12 знаходилось в поперечному напрямку в межах слідів гальмування передніх коліс автомобіля. Встановити місце наїзду в повздовжньому напрямку - не надається можливим (т.2 ар.пр.62-64);

- протокол огляду трупа від 10.12.2022 року в ВАІТ №1 КП «ДОКЛ І.І.Мечнікова» ДОР, де було оглянуто труп ОСОБА_12 , який помер 10.12.2022 року о 10:00 год., після чого його було направлено до Бюро СМЕ для встановлення причини смерті (т.2 ар.пр. 69-71);

- висновок судово-медичної експертизи № 7543 (7543/4287-Е) згідно якого при експертизі трупа ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкрита проникаюча тяжка черепно-мозкова травма, забій головного мозку з геморагічними вогнищами в лівій та правій скроневій частках, гостра субдуральна гематома справа, пневмоцефалія, перелом скроневої кістки зліва з переходом на основу, забій м`яких тканин голови, відкритий перелом середньої третини правої гомілки; СПО (04.12.22): видалення субдуральної гематоми справа через резекційну трепанацію черепа. Пластика твердої мозкової оболонки окістям. Набряк-набухання головного мозку з дислокаційним синдромом (з наданої медичної документації). Численні дрібно- та великовогнищеві крововиливи в речовині головного мозку з вираженим перифокальним набряком та набуханням речовини мозку, глибокими дистрофічними змінами нейронів до їх некрозу. Виражений автоліз речовини мозку. Розповсюджені поля серозно-фібринозно-гнійної з геморагічним компонентом пневмонії. Фібринозний ексудат на вісцеральній плеврі легені. Тромби в численних дрібних судинах легені. Гіпертрофія та зерниста дистрофія міокарда. Дифузний кардіосклероз. Навколосудинний та стромальний ліпоматоз міокарда, набряк строми міокарда. Атрофія та глибокий ступінь зернистої дистрофії епітелію звивистих канальців нирки. Дифузна дрібнокраплинна жирова дистрофія печінки. Виявлені тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та в даному випадку призвели до настання смерті. Смерть ОСОБА_12 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепу та крововиливами у речовину головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку. Враховуючи характер, локалізацію, ступінь вираженості виявлених тілесних ушкоджень, відомі обставини справи та дані медичної документації, можна стверджувати, що тілесні ушкодження могли утворитися 04.12.2022 року, в умовах дорожньо-транспортної пригоди від дії виступаючих частин рухаючогося легкового автомобіля та стоять в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Також, можна припустити, що в момент первинного контакту з легковим автомобілем пішохід ОСОБА_12 знаходився в вертикальному стані, звернутий правою бічною поверхнею тіла до транспортного засобу в момент наїзду (т.2 ар.пр. 100-103);

- протокол слідчого експерименту від 11.01.2023 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_7 , згідно якого останній на місці події відтворив обставини ДТП, що мала місце 04.12.2022 року близько 18:00 год., зокрема шляхом замірів було встановлено місце наїзду на пішохода відносно меж проїзної частини, а саме: 1,5 м від правого краю проїзної частини, 8,5 м від лівого краю за напрямком руху автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 2,8 м від кінцевої позначки слідів гальмування передніх коліс (місце зупинки транспортного засобу). Також ОСОБА_7 за допомогою статиста відтворив темп руху пішохода по проїзній частині до моменту наїзду на нього. Шляхом декількох замірів було встановлено час, за який пішохід здолав відстань 8,5 м по прямому відрізку асфальтованої дороги, а саме: 4,6 с; 5,0 с; 4,6 с. (т.2 ар.пр.120-128);

- протокол слідчого експерименту від 11.01.2023 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_16 , з якого вбачається, що останній на місці відтворив обставини ДТП, що мала місце 04.12.2022 року близько 18:00 год., аналогічні повідомленим в судовому засіданні. При цьому, шляхом замірів було встановлено місце наїзду на пішохода відносно меж проїзної частини, а саме: 1,8 м від правого краю проїзної частини, 8,2 м від лівого краю за напрямком руху автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 7,7 м від кінцевої позначки слідів гальмування передніх коліс (місце зупинки транспортного засобу). Також свідок ОСОБА_16 за допомогою статиста відтворив темп руху пішохода по проїзній частині до моменту наїзду на нього. Шляхом декількох замірів було встановлено час, за який пішохід здолав відстань 8,2 м по прямому відрізку асфальтованої дороги, а саме: 7,0 с; 7,2 с; 7,2 с. (т.2 ар.пр.129-137);

- висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/104-23/1465-ІТ від 13.01.2023 року, згідно якого робоча ОСОБА_19 система автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває в працездатному стані (т.2 ар.пр. 142-144);

- лист від 12.01.2023 року, відповідно до якого слідчим було залучено для проведення слідчого експерименту експерта, яким були складені графіки сповільнення автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , при гальмуванні на асфальтобетонному покритті в районі е/о АДРЕСА_4 (т.2 ар.пр. 145);

- протокол слідчого експерименту від 19.01.2023 року, під час проведення якого слідчим за участю понятих та в присутності ОСОБА_7 були проведені заміри видимості елементів проїзної частини дороги з місця водія автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Так, за допомогою розрахунків з урахуванням гальмівного шляху, зафіксованого на місці події, була встановлена мінімальна можлива швидкість руху транспортного засобу, яка склала 62,3 км/год., після чого шляхом посекундного зміщення була встановлена відстань від передньої частини автомобіля до пішохода - статиста, яка згідно показів обвинуваченого склала 51,4 м, згідно показів свідка ОСОБА_16 - 59,4 м, враховуючи яку визначена загальна видимість у напрямку руху - 58,8 м. (т.2 ар.пр.151-160);

- висновок судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-23/3049-ІТ від 26.01.2023 року, з якого вбачається, що згідно показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_16 , в даній дорожній обстановці водій автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.3, 12.4 та 12.9 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події дії водія не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. Невідповідностей вимогам п. 12.2 ПДР України в його діях не вбачається. Дії водія не відповідали вимогам п.п. 12.4 та 12.9 «б» ПДР України, однак вказані невідповідності з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Водій автомобіля мав можливість уникнути наїзду на пішохода екстреним гальмуванням із зупинкою автомобіля до місця наїзду (т.2 ар.пр. 167-171);

- висновок про результати службового розслідування від 30.12.2022 року, згідно якого не отримано відомостей про порушення службової дисципліни інспектором взводу № 1 роти № 2 БПОП ГУНП в Луганській області ОСОБА_12 та визнано, що під час ДТП за його участю він на службі не перебував та службові обов`язки не виконував (т.1 ар.пр.163);

- довідку № 2226 КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечникова» ДОР, згідно якої ОСОБА_12 04.12.2022 року в приймально-діагностичному відділенні була надана медична допомога та здійснений забір крові на вміст алкоголю № 110, результат дослідження - 1,612 проміле (т.1 ар.пр.178-180).

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК за встановлених та викладених у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення.

Суд у вироку дав детальну оцінку усім наявним доказам по справі, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено і викладено повно у мотивувальній частині вироку, та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про необґрунтованість вироку суду та не його відповідність матеріалам провадження і вимогам закону, - є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На переконання апеляційного суду вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК доведена поза розумним сумнівом.

Доводи сторони захисту про те, що обставини дорожньо-транспортної пригоди виправдовують обвинуваченого ОСОБА_7 і свідчать про те, що саме потерпілий ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушивши вимоги п.4 14 Правил дорожнього руху, створив небезпеку руху для водія ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки як вбачається з вироку, судом першої інстанції було детально проаналізовано та надано відповідної правової оцінки як діям обвинуваченого ОСОБА_7 , так і потерпілого ОСОБА_12 під час дорожньо-транспортної пригоди. Наведена стороною захисту версія про те, що причиною ДТП стали дії потерпілого, не знайшла свого підтвердження ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду провадження.

При цьому суд взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що побачив силует потерпілого в дзеркало заднього виду на відстані близько 100 м.; також враховано дані, встановлені під час проведення слідчого експерименту, зокрема було визначено видимість елементів проїзної частини дороги з місця водія, яка складала 58,8м. За встановлених фактичних обставин справи, автомобіль рухався з увімкненим ближнім світлом фар, ОСОБА_12 переходив дорогу зліва направо, тобто до місця зіткнення подолав не менше 8 м по проїзній частині. Отже твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в даній дорожній обстановці він побачив пішохода за 20-30 м до місця зіткнення є неспроможними.

Судом першої інстанції враховано і висновки судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-23/3049-ІТ від 26.01.2023 року, згідно якої, як за варіантом розвитку події, зазначеним обвинуваченим ОСОБА_7 , так і за варіантом розвитку подій, зазначених свідком ОСОБА_16 , при заданому механізмові події, дії подія автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Одночасно судом першої інстанції враховано і факт того, що автомобіль ОСОБА_7 04 грудня 2022 року при температурі повітря -7°С був обладнаний літніми шинами зі стертими протекторами.

Отже, колегія суддів відхиляє аргументи захисника про те, що протиправність дій потерпілого пішохода ОСОБА_12 , який порушив правила переходу проїзної частини, виключає винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 . Незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний був дотримуватись правил дорожнього руху та виконати вимоги пункту 12.3 Правил, зокрема при виявленні пішохода негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Таким чином, той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування пішохода на проїзній частині дороги, створено внаслідок власної протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту Правил.

Аналогічної позиції у подібних правовідносинах дотримувався Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в постановах в справі № 759/2926/16-к, у справі 523/12810/15-к.

Перебування потерпілого ОСОБА_12 під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння не спростовує факту доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та не може бути безумовною підставою для визнання останнього невинуватим.

Твердження адвоката ОСОБА_8 про те, що довідка № 2226 від 04.08.2023 року про результат дослідження крові ОСОБА_12 на вміст алкоголю, висновок за результатами проведеного Дисциплінарною комісією службового розслідування, а також покази, надані у судовому засіданні свідком ОСОБА_13 , які на думку захисника є неправдиві, - викликають сумнів у порядності, чесності та законності дій представників органів державної влади, які приймали участь при розгляді даної справи, не переконання колегії суддів є неспроможними та не заслуговують на увагу.

До такого ж висновку дійшла колегія суддів щодо доводів захисника про те, що з боку посадових осіб правоохоронних органів було допущено "безліч порушень вимог чинного законодавства України", що правоохоронцями не були застосовані вимог п.13 ч.1 ст. 7 КПК.

Як вбачається з апеляційної скарги, захисником не зазначено жодного порушення норм кримінального процесуального закону, допущеного працівниками поліції під час досудового розслідування кримінального провадження, на зазначено яким чином довідка № 2226 від 04.08.2023 року про результат дослідження крові ОСОБА_12 на вміст алкоголю та висновок, складений за результатами проведеного Дисциплінарною комісією службового розслідування про відсутність відомостей про порушення службової дисципліни інспектором взводу № 1 роти № 2 БПОП ГУНП в Луганській області ОСОБА_12 та визнано, що під час ДТП за його участю він на службі не перебував та службові обов`язки не виконував, порушує права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, чи яким чином зазначене право обвинуваченого на захист було порушене під час досудового розслідування. Наведені твердження захисника містять лише загальні вираження норм процесуального закону і не вказують на конкретні порушення, допущені органом досудового розслідування, які б призвели до порушення процесуальних прав обвинуваченого.

Доказів надання свідками неправдивих свідчень, чи підстави для сумніву в неупередженості посадових осіб при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 стороною захисту надано також не було.

Не заслуговують на увагу і твердження захисника про те, що в матеріалах справи наявні ряд постанов слідчого, які винесені, виконані та реалізовані без дотримання вимог, які передбачені ч.5 ст. 110 КПК, а саме жодна з постанов слідчого не містить інформації щодо можливості та порядку їх оскарження, що на думку адвоката, позбавило обвинуваченого права на оскарження процесуальних рішень.

Так, згідно вимог ст. 303 КПК, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Також колегія судів зазначає, що відповідно до ст. 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно матеріалів провадження, 09 березня 2023 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК. З цього часу його інтереси захищав адвокат ОСОБА_8 , тобто право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист порушено не було. Разом з цим, відомостей про те, що стороною захисту було вчинено якісь дії щодо оскарженні рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора протягом усього кримінального провадження, ані адвокатом, ані обвинуваченим надано не було. Як не зазначено і у апеляційній скарзі про те, яким чином відсутність у постановах слідчого інформації про порядок і строки їх оскарження, за умови здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_7 професійним захисником - адвокатом, позбавило обвинуваченого права на оскарження процесуальних рішень органу досудового розслідування, ні іншим чином порушило його процесуальні права.

Крім того захисником також не зазначено, яким чином факт направлення місцевим судом матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції 26 січня 2024 року, тобто без додержання передбачених ч.1 ст. 397 КПК строків, може свідчити про систематичність недотримання органом судової влади правових засад та є підставою для сумніву у законності ухваленого ним судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що місцевий суд, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст.84 КПК є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

При цьому суд дотримався вимог ст. 10 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

В зв`язку з цим, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи та апеляційні вимоги представника цивільного відповідача ПрАТ "Страхова Компанія "ЮНІВЕС" - адвоката ОСОБА_10 , з огляду на таке.

Так, матеріалами справи підтверджено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ЮНІВЕС", згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207630219 від 09.01.2022 року, визначений ліміт за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на суму 260 000 грн. та за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн., розмір франшизи - 2 600 грн.

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (далі - Закону), страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно положень п. 27.2. Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку становив 6700 грн., що визначено Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік».

Як убачається з вироку суду та наявних матеріалів провадження, крім потерпілої ОСОБА_11 , яка є дружиною загиблого внаслідок ДТП ОСОБА_12 та здійснює догляд за їх малолітньою дитиною, інші особи із заявами про виплату страхового відшкодування не зверталися.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_11 в частині стягнення з цивільного відповідача ПрАТ "Страхова компанія "ЮНІВЕС" шкоди, заподіяної смертю потерпілого у сумі 241 200 грн, що узгоджується з наведеними вимогами закону та не суперечить положенням страхового полісу № 207630219.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Отже, апеляційні твердження представника цивільного відповідача проте, що межі відповідальності Страховика обмежується розміром страхової суми, яка згідно полісу від 09.01.2022 року № ЕР-27630219 за шкоду, завдану життю та здоров`ю становить 260 000 грн, не є слушними.

Згідно вимог п 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Судом першої інстанції було враховано обставини та характер злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнано винуватим, глибину душевних страждань потерпілої ОСОБА_11 , пов`язаних зі смертю чоловіка і батька її новонародженої дитини, та обґрунтовано визначено розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з цивільного відповідача ПрАТ "Страхова компанія "ЮНІВЕС" у сумі - 80 400 грн.

Доводи представника цивільного відповідача ПрАТ "Страхова компанія "ЮНІВЕС" про безпідставність рішення суду першої інстанції щодо стягнення зазначеного розміру моральної шкоди, а також щодо ненадання цивільним позивачем документів на підтвердження перебування осіб на утриманні потерпілого ОСОБА_12 , його доходи за попередній рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, є необґрунтованими та не спростовують законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, зокрема і щодо вирішення позовних вимог.

Отже доводи, викладені в апеляційній скарзі представника цивільного відповідача ПрАТ "Страхова компанія "ЮНІВЕС" не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та належно вмотивованим.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ПрАТ "Страхова Компанія "ЮНІВЕС" - адвоката ОСОБА_10 , є безпідставними та задоволенню не підлягають, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та представника цивільного відповідача ПрАТ "Страхова Компанія "ЮНІВЕС" - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення, але на неї учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4