ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/818/338/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

-захисника ОСОБА_6 ,

-прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, провадження за апеляційною скаргою підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , у межах строку досудового розслідування, до 21 березня 2024 року з визначенням розміру застави 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 375 760 грн.

В апеляційній скарзі підозрювана ОСОБА_8 просить змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або зменшити розмір застави. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначила, що слідчий суддя не врахував її майновий стан, який позбавляє її можливості внести заставу у визначеному розмірі. Наголосила, що вона стала наркозалежної особою через війну, офіційно працевлаштована в ТОВ «Юліс-А» на посаді продавця продовольчих товарів, а також має статус ВПО. Зазначила, що ризик переховування відсутній, оскільки вона співпрацює з органами досудового розслідування, а наявність ризику впливу на свідків є необґрунтованим, оскільки вона не знає анкетні дані свідків та місце їх мешкання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за який останній може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що вказані кримінальні правопорушення відповідно до пред`явленої підозри вчинені під час дії в Україні воєнного стану, за попередньою змовою, шляхом пошуку наркозалежних осіб для збуту їм наркотичних засобів, на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрювана може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання підозрюваної на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

До того ж, ОСОБА_9 раніше судима за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та будучи звільнена від відбування покарання з іспитовим строком, обґрунтовано підозрюється у вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, що додатково підтверджує наявність ризику вчинення ОСОБА_9 інших злочинів.

Доводи підозрюваної про не прийняття до уваги того, що вона працевлаштована та стала наркозалежною через війну, в даному випадку не свідчать про можливість виконання неї її процесуальних обов`язків в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до восьмидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з абз.2 ч.5 ст.182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2023 року, якою щодо ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 375 760 грн, розмір застави слідим суддею визначений у більшому розмірі ніж визначено п.2 ч.5 ст.182 КПК України, враховуючи роль ОСОБА_8 як співучасника у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а саме, того що ОСОБА_8 є організатором злочинної діяльності.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги підозрюваної.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: