ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 614/965/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/673/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121, ч.3 ст.186, ч.4 ст.187 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2023 року:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ізюм Харківської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,-

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.2 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі;

- ч.4 ст.187 КК України, та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно покарання визначено ОСОБА_7 у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з дня його затримання, а саме з 14.09.2016 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк тримання ОСОБА_7 під вартою, починаючи з 14.09.2016 по 15.04.2020, зараховано у строк відбуття покарання із розрахунку 1 день тримання під вартою за 2 дні позбавлення волі. Строк з 22.04.2023 по 18.10.2023 підлягає розрахунку відповідно до якого 1 день попереднього ув`язнення зараховується за 1 день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту на тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», взявши його під варту в залі суду.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05 січня 2024 року виправлена описка, допущена у вироку Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2023 року у кримінальному провадженні №0000417, зазначивши вірно:

- прізвище ім`я по батькові обвинуваченого « ОСОБА_7 », замість помилково зазначеного « ОСОБА_11 »;

- строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати «з дня фактичного затримання на виконання даного вироку», замість помилково зазначеного «14.09.2016 року».

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Ізюм Харківська область, громадянка України, з середньою освітою, не одружена, не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судима, -

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та їй призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахується з дня затримання, а саме з 19.09.2017 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк тримання під вартою ОСОБА_10 , починаючи з 19.09.2017 року по 27.01.2020 року зараховано у строк відбування покарання із розрахунку 1 день тримання під вартою за 2 дні позбавлення волі. Період з 13.05.2023 року по 18.10.2023 року підлягає розрахунку відповідно до якого 1 день попереднього ув`язнення зараховується за 1 день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишений ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 у період часу з 22 години до 06 години наступного дня.

Як встановив суд, 08 вересня 2016 року у вечірній час у ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, за результатами домовленості виник спільний умисел, направлений на таємне заволодіння майном ОСОБА_12 .

Того ж числа, близько 19:00 години, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, на автомобілі прибули за місцем проживання ОСОБА_12 , до будинку АДРЕСА_5 , проникли на огороджену територію домоволодіння та будинок, де зайшли в кімнату в якій відпочивав ОСОБА_12 . З метою заволодіння майном ОСОБА_12 , таємно, з метою наживи почали шукати грошові кошти від чого останній прокинувся. В цей час у ОСОБА_7 , раптово виник умисел на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний з насильством, а ОСОБА_10 вийшла з кімнати до вхідних дверей будинку з метою контролю за обстановкою та попередження ОСОБА_7 , про небезпеку. Реалізуючи вказаний вище умисел, ОСОБА_7 , наніс не менше п`яти ударів кулаком руки в обличчя ОСОБА_12 чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження у виді крововиливу під оболонку головного мозку, перелому кісток носа, що викликав носову кровотечу та аспірацію кров`ю, від яких в подальшому настала смерть потерпілого. Виконавши вказані дії ОСОБА_7 та ОСОБА_10 заволоділи грошовими коштами у сумі 1000 доларів США, що станом на 08.09.2016 за офіційним курсом НБУ складає 26724 грн. 30 к. та мобільним телефоном марки «Nokia 220 Dual Sim», вартістю 435 грн. 00 к., якими розпорядились на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на у сумі 27159 грн. 30 к.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши покарання обвинуваченим з урахуванням положень Закону України від 21 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахувавши ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у строк покарання строк їх попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог, прокурор зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 щодо застосування норми ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 21 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», справа 663/537/17, під час призначення покарання ОСОБА_11 за період перебування під вартою з 22.04.2023 по 18.10.2023 рік та ОСОБА_10 за період з 13.05.2023 по 18.10.2023 помилково зарахував як 1 день тримання під вартою за 1 день позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання, а саме термін з 22.04.2023 р. по 18.10.2023 р. з розрахунку 1 день тримання під вартою за 2 дні позбавлення волі.

Обвинувачений зазначив, що 25.02.2022 року його було мобілізовано до лав територіальної оборони м.Ізюм Харківської області, який надалі було переведено до іншого населенного пункту, у зв`язку з чим він порушив умови щодо запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Вважає, що період з 22.04.2023 року по 18.10.2023 року, коли він знаходився під вартою, необхідно рахувати із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, та, враховуючи положення Закону № 838-VIII, зарахувати один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, у зв`язку з відбуттям покарання за скоєний злочин.

Адвокат в апеляційній скарзі посилається на те, що її підзахисний повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активне сприяв розкриттю злочинів, позитивно характеризується за місцем реєстрації та фактичного місця проживання, не перебуває на обліку у лікарів психолога та нарколога, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, одружений, на утриманні має малолітню дитину, потребує хірургічного втручання , 25.02.2022 року був зарахований до складу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого та за своїм розміром є явно несправедливим.

Крім того, захисник обвинуваченого зазначає, що суд на підставі Закону України № 838-VIII, повинен зарахувати весь період тримання під вартою обвинуваченого, а саме з 14.09.2016 року по 15.04.2020 та з 22.04.2023 по 18.10.2023 рік, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, а саме в частині зміни судового рішення шляхом застосування положень ч.5 ст.72 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали усі подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень за обставин, встановлених у вироку, є правильним, оскільки ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку і належно оцінених судом, ніким з учасників процесу не оскаржується, а тому апеляційним судом вирок в цій частині, згідно ст. 404 КПК України, не перевіряється.

Дії ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст.186 КК України, кваліфіковані правильно, що також не оскаржується учасниками кримінального провадження.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість, не обґрунтованими.

Так, термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким та особливо тяжким злочинами, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, з 25.02.2022 року був зарахований до складу військової частини НОМЕР_1 , яку самовільно залишив.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття, визнання вини в інкримінованих правопорушеннях, щирий осуд своїх дій.

В силу ст.67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом встановлено вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом виду та міри покарання, яке належить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 .

Тому колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в межах санкції закону за злочин, у вчиненні якого його визнано винуватим, за видом і розміром в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і даним про його особу, є обґрунтованим та справедливим, а тому не вбачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченого покарання.

Захисником обвинуваченого не наведено в апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання її підзахисному та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання у мінімальних межах санкцій за ч.2 ст.121 та ч.4 ст.187 КК України.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про наявність у ОСОБА_7 на утриманні неповнолітньої дитини, є необгрунтованими, оскільки жодних доказів наявності у обвинуваченого неповнолітньої дитини матеріали кримінального провадження не містять, та стороною захисту протягом апеляційного розгляду на підтвердження вказаної обставини не надано.

Натомість доводи, наведені в апеляційних скаргах прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

У частині 5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, яка діяла з 24.12.2015 по 20.06.2017 року включно, зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що міститься в постанові від 29.08.2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII.

Згідно ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII від 18.05.2017 року, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року, попереднє ув`язнення це запобіжний захід, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний слідчим суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вчинили інкриміновані їм злочини 08.09.2016 року, тобто в той час, коли діяли положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, яка передбачала зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З протоколу затримання особи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий 22.04.2023 року на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2023 року про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т.6 арк. 218-219).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2023 року клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 задоволено, до обвинуваченого ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Строк тримання під вартою постановлено ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 22.04.2023 року (т.6 арк. 224-228).

Обвинувачена ОСОБА_10 , згідно протоколу затримання особи, була затримана 13.05.2023 року на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2023 року про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 (т.7 арк. 9-10).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14.05.2023 року клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_10 задоволено, до обвинуваченої застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Строк тримання під вартою постановлено ОСОБА_10 рахувати з моменту її фактичного затримання, а саме з 13.05.2023 року (т.7 арк. 19-24).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.10.2023 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінено на домашній арешт зі встановленням заборони залишати житло за місцем проживання в період часу з 22 години до 06 години наступного ранку. ОСОБА_7 та ОСОБА_10 звільнено з-під варти в залі суду негайно (т.7 арк.206-211).

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 утримувався під вартою в умовах попереднього ув`язнення з 22.04.2023 року по 18.10.2023 рік та обвинувачена ОСОБА_10 з 13.05.2023 року по 18.10.2023 рік, а злочин вони вчинили 08.09.2016 року, застосування положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.5017 року, погіршує їх становище, тому в силу вимог ч.2 ст.5 КК України, вказаний закон не може бути застосований.

Відтак, доводи апелянтів щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, слушними та такими, які відповідають положенням закону, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У той же час, колегія суддів вважає за необхідне у порядку та з підстав, передбачених ч.2 ст.404 КПК України, вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Так, оскаржуваним вироком суду першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту на тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили, та взято його під варту 11.12.2023 року в залі суду, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати у строк відбуття покарання ще і строк його знаходження під вартою з 11.12.2023 року по 13.03.2024 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За таких обставин, вирок Зміївського районного суду Харківської області від 11.12.2023 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 підлягає зміні в частині застосування до обвинувачених положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року.

З урахуванням тієї обставини, що на час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю відбув покарання за оскаржуваним вироком, його належить звільнити з-під варти.

Крім того, належить вважати, що обвинувачена ОСОБА_10 також повністю відбувала покарання за оскаржуваним вироком суду першої інстанції.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 змінити.

Зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 14 вересня 2016 року по 15 квітня 2020 року, з 22 квітня 2023 року по 18 жовтня 2023 рік, з 11 грудня 2023 року по 13 березня 2024 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що відбув покарання повністю.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти у зв`язку з фактичним відбуттям покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення з 19 вересня 2017 року по 27 січня 2020 рік, з 13 травня 2023 року по 18 жовтня 2023 рік включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що повністю відбула покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2023 року.

В решті вирок Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: