Справа № 185/4161/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження № 0000414 від 17 березня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України

за участі:

прокурора - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 16.03.2024 приблизно о 06.15 годині (більш точний час не встановлений), перебуваючи поруч із магазином «МК М`ясний», що знаходиться по вул. Дніпровській, 543 в м. Павлограді Дніпропетровської області, побачив на бруківці банківську картку банку АТ «Акцентбанк» № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім`я ОСОБА_7 , яка є офіційним документом, що надає доступ до банківського рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Акцентбанк» на ім`я ОСОБА_8 , у зв`язку з чим у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на привласнення вказаної банківської карти.

Далі, ОСОБА_6 16 березня 2024 року приблизно о 06 годині 15 хвилини, усвідомлюючи те, що знайдена ним банківська картка належить іншій особі та є офіційним документом, з корисливих мотивів взяв зазначену пластикову банківську картку банку АТ «Акцентбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 та яка, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку та таким чином привласнив її з корисливих мотивів.

Також ОСОБА_6 , маючи у своєму користуванні привласнену банківську платіжну картку АТ «Акцентбанк» № НОМЕР_1 , розуміючи, що з використанням банківської платіжної картки можливий доступ до банківського рахунку, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану шляхом здійснення розрахунків банківською платіжною карткою АТ «Акцентбанк» № НОМЕР_1 за товар в закладі торгівлі.

Реалізуючи свій протиправний умисел, 16 березня 2024 року прийшов до магазину «МК М`ясний», розташованого по вул. Шевченко, 73 м. Павлограда Дніпропетровської області, де о 09 год. 09 хв., скориставшись банківською платіжною карткою № НОМЕР_1 , розрахувався за куплений товар на загальну суму 389 грн. 91 коп. Тим самим вчинив крадіжку грошових коштів шляхом розрахування за товар, з місця події пішов, завдавши тим самим ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 389 грн. 91 коп.

16 березня 2024 року, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на повторне таємне викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_7 , шляхом здійснення розрахунків за товари, прийшов до магазину «МК М`ясний», розташованого по АДРЕСА_2 та в 09 год. 51 хв., скориставшись банківською картою на ім`я ОСОБА_7 , через термінал, провів операцію по оплаті за товар, на загальну суму 447 грн. 88 коп.

Тим самим вчинив крадіжку грошових коштів шляхом розрахування за товар, з місця події пішов, завдавши ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 447 грн. 88 коп.

16 березня 2024 року, ОСОБА_6 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на повторне таємне викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_7 , шляхом здійснення розрахунків за товари, прийшов до магазину «Ковбасна Мережа», розташованого по вул. Героїв України, 4а м. Павлограда Дніпропетровської області. Та в 10 год. 07 хв. скориставшись банківською картою на ім`я ОСОБА_7 , через термінал, провів операції по оплаті за товари, на загальну суму 449 грн. 10 коп.

Тим самим, вчинив крадіжку грошових коштів шляхом розрахування за товар, з місця події пішов, завдавши ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 449 грн. 10 коп.

Того ж дня, 16 березня 2024 року, ОСОБА_6 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на повторне таємне викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_7 , шляхом здійснення розрахунків за товари, прийшов до закладу харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_2 .

В 10 год. 12 хв., скориставшись банківською картою на ім`я ОСОБА_7 , через термінал, провів операції по оплаті за товар, на загальну суму 834 грн. 00 коп.

Тим самим вчинив крадіжку грошових коштів шляхом розрахування за товар, з місця події пішов, завдавши ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 834 грн. 00 коп.

Ознаки встановленого судом діяння відповідають ознакам кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України.

Дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за:

- ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану;

- ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- ч. 1 ст. 357 КК України як привласнення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.

18 квітня 2024 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного. Дана угода укладена з письмової згоди потерпілого.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення.

ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а також відмови від судового розгляду, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Також зазначив, що в зазначеному місці він знайшов банківську картку та вирішив забрати її собі. Потім нею розраховувався за продукти. Розумів, що вона належить іншій особі, та що він викрадає чужі кошти. Завдані збитки він відшкодував.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, просив розглядати провадження без його участі. Надав заяву про згоду з Угодою.

Також судом досліджено характеризуючі дані щодо обвинуваченого.

Прокурор, захисник у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи у порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним злочином, який відноситься до тяжких, в результаті вчинення якого потерпілій завдано матеріальну шкоду в сумі 2120 грн. 89 коп., яка відшкодована в повному обсязі, та кримінальним проступком.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений взмозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, що встановлено під час допиту обвинуваченого.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується особа, та наявні всі правові та фактичні підстави для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції ч. 1 ст. 357 КК України у виді одного року обмеження волі; ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання погоджене у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком із застосуванням положень ст. 76 КК України. Обвинувачений пояснив, що він розуміє визначене покарання.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Прокурор не заперечував проти цього.

Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченого, пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих може бути призначено. Так, обвинувачений визнав вину повністю, розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував потерпілому заподіяну матеріальну шкоду в повному обсязі.

Судові витрати відсутні. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та ОСОБА_6 від 18 квітня 2024 року.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточне покарання визначити в розмірі 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного остаточного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, зобов`язавши її, згідно з п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_6 не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1