ЄУ № 712/1347/24
Провадження №1-кп/712/430/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

цивільного позивача ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004131 від 20.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, громадянки України, з вищою освітою, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває у декретній відпустці, є інвалідом ІІІ групи, вдова, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.12.2023 приблизно о 15 год. 10 хв., водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у м. Черкаси по проїзній частині вул. Максима Залізняка, зі сторони вулиці Пилипенка, в напрямку вулиці Кооперативна, на нерегульованому пішохідному переході, поблизу будинку АДРЕСА_3 , в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшила швидкість та не зупинилася, щоб дати дорогу пішоходам, продовжила рух керованого нею транспортного засобу, та скоїла наїзд на пішоходів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перетинали проїзну частину вулиці Максима Залізняка в межах пішохідного переходу, з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , згідно з висновком експерта № 03-01/1078 від 26.12.2023, отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми голови та тулубу з переломом кісток черепа, крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку від яких настала її смерть, пішохід ОСОБА_10 , згідно з висновком експерта № 02-01/65 від 22.01.2024, отримала тілесні ушкодження у вигляді: переломів лонної та сідничної кісток тазу справа, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , а саме вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, згідно з висновком експерта № СТ/024Е-24 від 22.01.2024, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_9 та отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_5 .

Дії обвинуваченої кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, а саме п. 18.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження від яких настала її смерть, та потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті визнала повністюта зазначила, що факти викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. У вчиненому щиро розкаялася, вину усвідомила, вибачилася перед потерпілими та просила суворо не карати, надавши шанс на виправлення. Цивільний позов поданий представником потерпілого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 , потерпілою ОСОБА_5 та цивільним позивачем ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням визнає частково, згодна відшкодувати потерпілій ОСОБА_5 моральну шкоду внаслідок завданих їй тілесних ушкоджень та витрати на професійну правничу допомогу, в зв`язку з чим нею під час досудового розслідування та судового розгляду було перераховано частину коштів. Позовні вимоги про стягнення на користь потерпілих та цивільного позивача моральної шкоди, в зв`язку з загибеллю ОСОБА_9 не визнає, вважає дану суму необґрунтованою.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_5 та цивільний позивач ОСОБА_6 в судовому засіданні просили визнати ОСОБА_8 винною та притягнути її до кримінальної відповідальності, призначивши покарання на розсуд суду, а також просили задовольнити поданий цивільний позов в повному обсязі, не заперечували, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачена ОСОБА_8 перераховувала кошти на лікування ОСОБА_5 . Крім того, потерпілий ОСОБА_5 просив задовольнити вимоги про стягнення витрат , які він поніс на професійну правничу допомогу.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України визнала повністю, підтвердила обставини скоєння кримінального правопорушення, погодилася з кваліфікацією вчиненого нею діяння, сторона обвинувачення не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд вважає недоцільним дослідження доказів у справі, оскільки дані обставини ніким не оспорюються й у суду немає сумнівів у добровільності позиції сторін кримінального провадження та приймає рішення щодо проведення судового розгляду в даному кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, вимоги якої роз`яснені сторонам кримінального провадження.

Суд, прийнявши до уваги добровільні пояснення обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, враховуючи обставини кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 повністю доведена та кваліфікує її дії за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, а саме п. 18.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження від яких настала її смерть, та потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , суд відносить щире каяття, часткове відшкодування шкоди.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, висловлювала жаль з приводу вчиненого, неодноразово вибачалася перед потерпілими, критично оцінила свої дії, зауважила на тому, що готова нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого нею злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, який згідно з класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка має міні соціальні зв`язки, є вдовою, має на утриманні двох малолітніх дітей доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом ІІІ групи, на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, раніше не судима, має позитивні характеристики; обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відсутність обставин, що обтяжують її покарання, і вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства і вважає за необхідне звільнити її від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, передбаченого ст.79 КК України, поклавши обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами слід зазначити наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

З урахуванням конкретних обставин справи, а саме, що наїзд на потерпілих обвинуваченою ОСОБА_8 був скоєний на пішохідному переході, обладнаному відповідними знаками дорожнього руху, діючи всупереч до вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілою ОСОБА_9 отримано тілесні ушкодження від яких настала її смерть, та потерпілою ОСОБА_5 отримано тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, суд вважає за необхідне при призначенні покарання ОСОБА_8 , крім основного покарання, застосувати також додаткове покарання - у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Що стосується заявленого цивільного позову представником потерпілого ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_4 , потерпілою ОСОБА_5 та цивільним позивачем ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Так, потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та цивільний позивач ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження, звернулися з цивільним позовом в якому просять стягнути з ОСОБА_8 на їх користь по 400000,00 грн. моральної шкоди завданої загибеллю ОСОБА_9 . Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 150000,00 грн. моральної шкоди внаслідок завдання тілесних ушкоджень, під час ДТП.

Обвинувачена ОСОБА_8 позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі по 400000 грн.00 коп. на кожного не визнала, посилаючись на те, що дана сума є не обґрунтованою та досить завищеною.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з наступного.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_8 , суд відповідно до ст.23 ЦК України, враховує характер правопорушення дорожня-транспортна пригода за участю водія і пішоходів, де по зрівнянню з водієм, пішохід є найменш захищеним. При цьому, в першу чергу, на водія покладається обов`язок забезпечити дотримання правил безпеки руху, слідкувати за дорожньою обстановкою і своєчасно приймати відповідні заходи у разі її зміни. Вказаних вимог водій ОСОБА_8 не дотрималася і допустила порушення Правил дорожнього руху, яке суд вважає грубим. В результаті даного ДТП піддане небезпеці життя та здоров`я людини, які відповідно до ст.3 Конституції України, визнаються найголовнішими соціальними цінностями.

Так, в результаті ДТП потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження від яких настала її смерть, потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад її здоров`я.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 завдано моральної шкоди внаслідок втрати дружини та доньки - ОСОБА_9 , що призвело до істотних змін в їх житті та негативно позначилося на їх моральному та психологічному стані.

ОСОБА_5 завдано моральної шкоди внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та втрати мами ОСОБА_9 що призвело до істотних змін в її житті та негативно позначилося на моральному, психологічному стані, так як вона перенесла сильні душевні хвилювання як у зв`язку з травмуванням, так і загибеллю мами.

Суд враховує глибину та тривалість душевних страждань потерпілих та цивільного позивача, погіршення їх фізичних здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, а саме те, що вони перенесли сильні душевні хвилювання, страждання та психоемоційний стрес, втратили рідну людину, втратили звичайний спосіб життя, крім того ОСОБА_13 зазнала зневіри у власному фізичному, психічному та фінансовому благополуччі.

Суд вважає, що вказані наслідки ДТП з вини обвинуваченої призвели до значного порушення звичного способу життя потерпілих та цивільного позивача і вони вимушені докладати значних додаткових зусиль для його організації та відновлення свого душевного стану.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

Виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_5 та цивільного позивача ОСОБА_6 по 400000,00 грн. в рахунок завданої моральної шкоди.

А також з урахуванням часткового відшкодування під час судового розгляду обвинуваченою ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_14 у розмірі 20000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок отримання тілесних ушкоджень при ДТП , суд вважає за необхідне стягнути суму у розмірі 130000 грн.

Крім того, положеннями ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представником потерпілого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 було заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13500 грн. В обґрунтування понесених витрат, адвокат надав договір про надання правничої допомоги від 10.01.2024 року № 254-01, акт наданих послуг (детальних опис робіт) від 30.04.2024 , рахунок на оплату № 496 від 30.04.2024 та платіжну інструкцію від 30.04.2024 на суму 13500 грн.

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, враховуючи обставини кримінального провадження, суд вважає, що вони підлягають задоволенню в повному обсязі у сумі 13500 грн.

Судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи у розмірі 4779,60 грн. та експертизи технічного стану транспортного засобу у розмірі 4779, 60 грн. сплачені обвинуваченою ОСОБА_8 в повному обсязі.

Запобіжній захід відносно ОСОБА_8 не обирався, підстав для його обрання не вбачається.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.12.2023(справа № 712/9771/23), накладений арешт на автомобіль марки «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_15 та поміщений на територію майданчика тимчасового зберігання транспортних засобів ГУНП в Черкаській області, за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104.

Із змісту ухвали встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, арешт з метою забезпечення цивільного позову не накладався і таке клопотання до суду не надходило, тому є всі підстави для скасування арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, - злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.79 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання, якщо вона протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суму у розмірі по 400000(чотириста тисяч грн.) 00 коп. на кожного в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 , суму у розмірі 130000(сто тридцять тисяч грн.) 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, внаслідок завданих тілесних ушкоджень під час ДТП.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 суму у розмірі 13500 (тринадцять тисяч п`ятсот грн.) 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Скасувати арешт на автомобіль марки «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.12.2023, який належить на праві власності ОСОБА_15 .

Речові докази: автомобіль марки «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_15 повернути власнику ОСОБА_15 .

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1