Справа № 638/3325/24
Провадження № 1-кс/638/1346/24
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000229 від 17 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, за процесуального керівництва Ізюмської окружної прокуратури, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000229 від 17 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом того, що 17 лютого 2024 до відділення № 1 Ізюмського РУП звернувся ОСОБА_4 з заявою, в якій просить прийняти міри до невстановленої особи, яка 15 лютого 2024 року проникла в його будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та викрала електролобзик «ФИОЛЕНТ ПМЗ-600Э».

Допитаний як потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що за адресою: АДРЕСА_1 , в нього є дачний будинок, де він постійно не проживає, але регулярно навідується. 17.02.2024 потерпілий виявив, що в залі будинку вибито вікно та зник електролобзик «ФИОЛЕНТ ПМЗ-600Э», який він придбав новим влітку 2021 року, жодні документи на майно не збереглися.

Допитаний як свідок ОСОБА_5 пояснив, що знайомий з потерпілим, бачив у нього електролобзик та особисто користувався.

Також як свідка було допитано ОСОБА_6 , який пояснив, що 16.02.2024 до нього додому прийшов знайомий ОСОБА_7 і запропонував йому придбати у нього електролобзик «Фіолент», але свідок відмовився.

17.02.2024 в період часу з 12:20 год до 12:40 год слідчим відділення №2 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого у ОСОБА_7 згідно заяви про добровільну видачу було вилучено електролобзик «ФИОЛЕНТ ПМЗ-600Э», який не належить ОСОБА_7 .

Постановою слідчого відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 від 19.02.2024 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000229.

19.02.2024 на адресу Дзержинського районного суду м. Харкова поштовим зв`язком спрямовано клопотання про арешт вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді від 20.03.2024 (справа № 638/3325/24) клопотання повернуто прокурору для усунення недоліків та встановлено строк для приведення клопотання у відповідність до вимог КПК України 72 години з моменту отримання судового рішення. Зазначена ухвал надійшла до Ізюмської окружної прокуратури 25.03.2024.

27 березня 2024 року 25 березня 2024 року прокурор Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на вилучене 17.02.2024 в період часу з 12:20 год до 12:40 год майно, а саме електролобзик «ФИОЛЕНТ ПМЗ-600Э».

В обґрунтування клопотання зазначила, що зазначене майно має доказове значення у даному кримінальному провадженні, визнане речовим доказом та зможе сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення, притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування. Також є підстави вважати, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення.

В судове засідання прокурор не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання за її відсутністю. Неявка власника не перешкоджає розгляду клопотання.

Суд, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

На підставі викладеного, з урахуванням положень ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурор довів, що вилучене під час огляду місця події майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, може бути предметом злочину, при цьому потреби досудового розслідування виправдовують арешт майна, оскільки без застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження неможливе збереження зазначеного майна.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя дійшов висновку, що повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), оскільки ненакладення арешту на тимчасово вилучене майно та повернення особі, у якої воно було вилучене, може призвести до його втрати, пошкодження.

Керуючись ст. 131-132, 170-173, 309,372 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000229 від 17 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України - задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони будь-яким особам володіти, користуватися та розпоряджатися майном, на тимчасово вилучене у ОСОБА_7 під час огляду місця події 17.02.2024 в період часу з 12:20 год до 12:40 год за адресою: АДРЕСА_2 , майно, а саме електролобзик «ФИОЛЕНТ ПМЗ-600Э».

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1