Справа № 308/4008/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000087 від 25 лютого 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні №0000087, розпочатого за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25 лютого 2024 про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання прокурор посилається на те, що 25.02.2024 року в чергову частину ВП №1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на КПП «Чоп (Тиса)» за адресою: Ужгородський район, село Соломоново, на виїзд з України гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на паспортний контроль надав для перевірки документів свідоцтво про реєстрцію т.з. реєстраціний номер СТО 745026 з імовірними ознаками підробки.

25 лютого 2024 року відомості про вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

25 лютого 2024 року о 02 год. 30 хв. під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , слідчий СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_5 виявив та вилучив транспортний засіб марки «VOLVO» моделі «VTA3T/C3FHA1/N5RR3M67113xx3MNYUUCFH» VIN- НОМЕР_1 , який в подальшому був поміщений до митного терміналу на паркувальний майданчик, за адресою: Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Яблунева, 2. Також в ході огляду виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником транспортного засобу марки «VOLVO» моделі «VTA3T/C3FHA1/N5RR3M67113xx3MNYUUCFH» VIN- НОМЕР_1 являється ТЗОВ «С + В ТРАНС» LLC «S + V TRANS», однак перевезення транспортного засобу на момент огляду місця події здійснював ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

26 лютого 2024 року постановою дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , яка здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні транспортний засіб марки VOLVO» моделі «VTA3T/C3FHA1/N5RR3M67113xx3MNYUUCFH» VIN- НОМЕР_1 , який в подальшому був поміщений до митного терміналу на паркувальний майданчик, за адресою: Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Яблунева, 2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 - визнані речовими доказами.

Прокурор зазначає, що враховуючи викладене, а також те, що транспортний засіб марки «VOLVO» моделі «VTA3T/C3FHA1/N5RR3M67113xx3MNYUUCFH» «VTA3T» VIN- НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 визнані речовим доказом та є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, постала потреба у збереженні вказаного речового доказу, який надалі може бути використаний у процесі доказування у порядку ст. 91 КПК України, до прийняття кінцевого процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що транспортний засіб «VOLVO» моделі «VTA3T/C3FHA1/N5RR3M67113xx3MNYUUCFH» VIN- НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є об`єктами кримінально протиправних дій та визнані речовим доказом, останні можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що без наявності вказаного транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу до останнього не видається можливим проведення експертного дослідження, а саме: трасологічної експертизи транспортного засобу, яка є вкрай необхідною для забезпечення всебічного та повного досудового розслідування.

Прокурор зазначає, що вказане клопотання подається з метою забезпечення збереження речових доказів, що відповідає положенням кримінального процесуального закону (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Прокурор зазначає, що незастосування арешту на майно може призвести до зникнення, втрати, знищення, передачі чи використання вказаного майна.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані предмети є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

В судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву згідно якої просив розглянути подане клопотання без його участі.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, надав суду рапорт згідно якого повідомив суд про те, що ним повідомлено всіх учасників справи про розгляд клопотання.

Власник вилученого майна в судове засідання не зявився, будучи повідомлений про дату, час і місце розгляду клопотання, що стверджується рапортом дізнавача .

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що сектором дізнання ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 25.02.2024 року внесені до ЄРДР за №0000087, попередня правова кваліфікація ч. 4 ст. 358 КК України.

25.02.2024 під час огляду місця події за адресою: КПП «Тиса», с. Соломонов, вул. Яблунева, 2, Ужгородського району, Закарпатської області на спеціальному паркувальному майданчику було оглянуто вантажний тягач марки VOLVO моделі «VTA3T» 2016 року випуску, який було вилучено в ході огляду місця події 25.02.2024 за адресою: с. Соломоново, вул. Яблунева, 2; та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 з ймовірними ознаками підробки, яке було вилучено в ході огляду місця події 25.02.2024 за адресою: с. Соломоново, вул. Яблунева, 2.

Постановою дізнавача сектору дізнання ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 26.02.2024 року ОСОБА_6 , яка здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, транспортний засіб марки «VOLVO» моделі «VTA3T/C3FHA1/N5RR3M67113xx3MNYUUCFH» VIN- НОМЕР_1 , який було вилучено в ході огляду місця події 25.02.2024 за адресою: с. Соломоново, вул. Яблунева, 2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , яке було вилучено в ході огляду місця події 25.02.2024 за адресою: с. Соломоново, вул. Яблунева, 2, визнано речовим доказом.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Поряд з цим варто враховувати, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Відповідно до ухвал слідчих суддів Вищого антикорупційного суду від 12.11.2020 у справі № 991/9133/20 та від 05.04.2023 у справі № 991/2192/23 основним ризиком, для запобігання якого необхідно накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власником (третьою особою), а також поділу, перетворення, зміни. З накладенням арешту втрачається можливість особи вчинити зазначені дії. Таким чином, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання його відчуження.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, вилученого 25.02.2024 в ході огляду місця події за адресою: Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Яблунева, 2, Закарпатської області, з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що прокурором дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні прокурора наявне обґрунтування необхідності арешту транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виявлених та вилучених 25.02.2024 в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що вилучені 25.02.2024 в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 - транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення, а тому у відповідності до ст. 98 КПК України, вони мають значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Оскільки в даному кримінальному провадженні досліджуються обставини вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 КК України , предметом кримінального правопорушення є саме документ , а саме в даному випадку свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що є обставиною, що підлягає доказуванню відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання в цій частині обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна транспортного засобу марки «VOLVO» моделі «VTA3T/C3FHA1/N5RR3M67113xx3MNYUUCFH» VIN- НОМЕР_1 шляхом заборони розпорядження, а щодо свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони розпорядження та користування, з огляду на предмет кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 КК України.

Такий спосіб арешту майна транспортного засобу марки «VOLVO» моделі «VTA3T/C3FHA1/N5RR3M67113xx3MNYUUCFH» VIN- НОМЕР_1 на думку слідчого судді буде найменш обтяжливим для власника.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом, та має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96). При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, заява №8793/79).

Поряд з цим варто враховувати, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

У відповідності до положень КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати такий спосіб арешту майна, який суттєво не позначиться на інтересах власника майна транспортного засобу , а саме: тимчасову заборону розпорядження даним майном.

Також, слідча суддя переконана, що арешт транспортного засобу не є надмірним обмеженням права власності , адже таке втручання стосується виключно конкретного майна у формі позбавлення права на розпорядження майна, що є найменш обтяжливим способом арешту з огляду на характер майна та з огляду на предмет кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 КК України. Оскільки основною ціллю придбання такого, є саме користування, а не відчуження та розпорядження.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується з висновком, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000087 від 25 лютого 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на :

- транспортний марки «VOLVO» моделі «VTA3T/C3FHA1/N5RR3M67113xx3MNYUUCFH» VIN- НОМЕР_1 , який було вилучено в ході огляду місця події 25.02.2024 за адресою: с. Соломоново, вул. Яблунева, 2 шляхом заборони розпорядження;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , яке було вилучено в ході огляду місця події 25.02.2024 за адресою: с. Соломоново, вул. Яблунева, 2, шляхом заборони користування та розпорядження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1