Справа № 308/1774/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерліого ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (у режимі відеоконференції),

захисників обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (у режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_15 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, матеріали кримінального провадження №308/1474/24, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000269 від 23.06.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 23.06.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Прокурором через канцелярію суду було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Подане клопотання мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Вказав, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Зауважує, що в ході досудового розслідування ухвалами слідчих суддів відносно ОСОБА_9 неодноразово продовжувався строк тримання під вартою, якими підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Наголошує, що підстав для зміни запобіжного заходу та відмови у продовженні обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою на даний час відсутні, оскільки ризики, що обґрунтовували необхідність обрання запобіжного заходу не зменшилися і жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, не може запобігти заявленим ризикам.

Зокрема, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України оскільки один із злочинів, який інкримінується ОСОБА_9 , є особливо тяжким, насильницьким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади, займатися певною діяльністю на строк до трьох років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_9 тривалий час перебував на керівній посаді у 4 відділі 6 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України та в силу виконання своїх службових обов`язків має широке коло знайомих та обізнаний із особливостями роботи правоохоронних органів, в тому числі органів Державної прикордонної служби України. Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з Республікою Польщею, Угорщиною, Румунією, Словаччиною, дають підстави вважати, що ОСОБА_9 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, може переховуватись від суду та має реальну можливість покинути територію України.

Крім того, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як в ході досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прибули до Ужгородської міської лікарні, де перебував потерпілий ОСОБА_6 , та погрожували йому фізичною розправою. Вказана обставина свідчить про реальну наявність ризику незаконного впливу на потерпілого ОСОБА_6 , так як обвинувачений ОСОБА_9 вже вчиняв спроби незаконного тиску на потерпілого. Також ОСОБА_9 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із учасниками кримінального провадження, в тому числі із службовими особами СБУ, схиляти їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від надання показів стороні обвинувачення та суду. Аналогічним чином ОСОБА_9 зможе впливати на понятих, експертів та спеціалістів, які були залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз.

Прокурор зазначає, що знаходячись на волі, обвинувачений ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з огляду на характер займаної ним посади, оскільки останній є працівником правоохоронного органу, що зумовлює висновок про можливість використання ним своїх зв`язків з огляду на соціальне становище та коло спілкування, чи іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

У зв`язку з наведеним, інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_9 та йому необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2024 року обвинуваченому ОСОБА_9 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 10 квітня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання та просив задоволити з підстав та мотивів, викладених у такому.

Потерпілий та його представник підтримали заявлене прокурором клопотання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_13 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання його підзахисного під вартою та вказав на необґрунтованість поданого клопотання. Наголосив, що вказані прокурором ризики відсутні, а нові ризики ним не зазначені. Вказав, що належну процесуальну поведінку його підзахисного може забезпечити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, або інший більш м`який запобіжний захід.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_14 у судовому засіданні також просила відмовити у задоволенні клопотання та підтримала доводи свого колеги.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказав, що прокурором не доведено жодного ризику, натомість наведені ним ризики, які були зазначені і в минулих клопотаннях, надумані. Підтримав доводи своїх захисників.

Заслухавши думку прокурора, позицію потерпілого та його представника, доводи обвинуваченого та його захисників, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного, обвинуваченого покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язана із необхідністю запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 був обраний з урахуванням його особи, який обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким, а також у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Одночасно, ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У поданому прокурором клопотанні зазначається, що наразі продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Вирішуючи питання про наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) колегія суддів зазначає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду продовжує існувати враховуючи, що ОСОБА_9 тривалий час перебував на керівній посаді у 4 відділі 6 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України та в силу виконання своїх службових обов`язків має широке коло знайомих та обізнаний із особливостями роботи правоохоронних органів, в тому числі органів Державної прикордонної служби України, у зв`язку з чим має можливість залишення території України навіть в умовах воєнного стану.

Також колегія суддів враховує тяжкість і характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , без можливості застосування більш м`якого покарання чи можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням, їх високу суспільну небезпеку вчинення у період воєнного стану та суворість можливого покарання, пов`язані із цим негативні наслідки. Наведені обставини, на переконання колегії суддів, є передумовами та можливістю для переховування обвинуваченого від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, наведені вище обставини в сукупності дають суду підстави дійти до висновку щодо продовження існування ризику переховування від суду.

Щодо ризику незаконного впливу на учасників у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України) колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин, ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_9 зможе вступати у позапроцесуальні відносини із учасниками кримінального провадження, в тому числі із службовими особами СБУ, іншими особами та схиляти їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від надання показів стороні обвинувачення.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про продовження існування ризику впливу на учасників цього кримінального провадження. Крім того, факт прибуття обвинуваченого ОСОБА_9 до потерпілого у лікарню для вчинення погроз останньому наразі не спростований.

Аналізуючи імовірність продовження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений має широке коло зв`язків для незаконного впливу на учасників кримінального провадження, які брали участь у слідчих діях, чи перешкоджати іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що зазначений ризик продовжує існувати.

Тому, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою його застосування.

Колегія суддів бере до уваги спосіб вчинення кримінальних правопорушень, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому.

Враховуючи наведені вище обставини колегія суддів вважає, що станом на день розгляду клопотання вищевказані ризики не зменшилися, продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а наведені в доводах прокурора обставини перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою.

За такого, колегія суддів заслухавши доводи учасників судового засідання та дослідивши надані ними докази вважає, що ризики, у зв`язку з якими відносно ОСОБА_9 продовжувався строк дії найбільш суворого запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, а також неможливість їх запобігання при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України.

Крім того, стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування цього обвинуваченого, а також ризик його впливу на інших учасників процесу, або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, здатний їм запобігти, а тому, підстав для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, немає.

Таким чином, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує тяжкість злочинів, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно останнього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не зменшились, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього згідно кримінально-процесуального законодавства України обов`язків, тому колегія суддів вважає за необхідне продовжити йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Одночасно, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив одне із інкримінованих їм кримінальних правопорушень із застосуванням насильства до потерпілого, колегія суддів не визначає розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 331, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою без визначення розміру застави на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів - до 01 червня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, надіслати обвинуваченому та начальнику державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)».

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3