Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/3756/24
Провадження №1-кп/523/1071/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

10.05.2024 роу

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000249 від 09.02.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, маючого на утримані дитину, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

04.12.2023 Суворовським районним судом м.Одеи за ч.2 ст.309 КК України, до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнений від відбуття покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців.

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.309 КК України, -

Встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , у невстановлений час та у невстановленому місці незаконно придбав, шляхом знахідки, один зіп-пакет, в якому знаходилася кристалічна речовина білого кольору.

Розуміючи, що зазначена речовина є психотропною речовиною та достовірно знаючи її властивості, ОСОБА_4 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, з подальшими внесеними до нього змінами та доповненням, який забороняє на території України діяльність пов`язану з психотропними речовинами, які внесені до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження переліку наркотичних, психотропних речовин і прекурсорів», не маючи спеціального дозволу, поклав вказаний зіп-пакет в якому знаходилася кристалічна речовина білого кольору до правої кишені куртки, тим самим, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав та почав незаконно зберігати при собі, психотропну речовину до 12:10 год. 09.02.2024 включно, з метою особистого вживання, без мети збуту.

Надалі, 09.02.2024 в період часу з 12:10 по 12:15, співробітниками поліції проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого у ОСОБА_4 виявлено та вилучено 1 (один) зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, масою 1,480 г., яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентв-1-он) з кількісним вмістом 1,122 г, що згідно таблиці № 2 до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01.08.2000, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 за № 512/4733 є невеликими розмірами.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та надав наступні покази , що у АДРЕСА_2 , придбав шляхом знахідки, один зіп- пакет, в якому заходилась кристалічна речовина білого кольору. Про скоєне щиро кається.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_4 , своєї провини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.2 ст.309 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, вчиене протягом року після засудження за цією статтею.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 309 ч. 2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь.

- обґрунтованості обвинувачення .

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, враховуючи, що особа повністю визнала провину, раніше судимий, має на утримані дитину 11 років, посередньо характеризується за місцем мешкання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_4 , раніше судимий, має непогашену судимість, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення відсутні, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу обрати у вигляді особистого зробовязання.

Процесуальні витрати стягнути з засудженого.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 ( два) роки.

На підставі ст.71 ч.1 КК України, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Суворовським районного судом м. Одеси від 04.12.2023, у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити покарання у вигляді 2 ( двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Після набрання вироком законної сили, виконання вироку у частині відбуття покарання доручити ВП №3 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області.

Початок строку засудженому ОСОБА_4 , рахувати з моменту взяття під варту та направлення до місць відбуття покарання.

Судові витрати у розмірі 4543 гривень стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази а саме особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 1 (один) зіп пакет з кристалічною речовино білого кольору, масою 1,480 г., яка містить особливо небезпечну психотропну речовину знищити.

Строк оскарження вироку 30 (тридцяти) діб до Одеського апелляційного суду області з дня його проголошення усіма учасниками судового розгляду.

Суддя: ОСОБА_1