КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», на ухвалу слідчого суді Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві, погодженого з прокурором Київської місцевої прокуратури № 8, про арешт майна та накладено арешт та заборону здійснювати будь-які реєстраційні дії на майно, що було предметом іпотечного договору, а саме: АДРЕСА_1, РНОНМ 00 , та належить на праві власності ОСОБА_6 , шляхом накладення заборони на її відчуження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, яка постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а відтак підлягає скасуванню.

Як вбачається з апеляційної скарги, 02.10.2008 між АКІБЛ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 , укладено договір про надання сповжичого кредиту № 0, відповідно до якого ОСОБА_6 отримала кредит в розмірі 85 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір іпотеки № 94701 від 02.10.2008, предметом якого є зазначений об`єкт нерухомості.

14.05.2014 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва звернуто стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 148 766,34 доларів США.

08.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами, передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 та договором іпотеки № 94701.

ПАТ «Дельта Банк» в свою чергу передав ТОВ «ФК «Гефест» на підставі договору № 1436/К купівлі-продажу майнових прав, права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 та договором іпотеки № 94701.

У зв`язку з набуттям права вимоги за вищевказаними правочинами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, замінено іпотекодержателя відносно предмету іпотеки на ТОВ «ФК «Гефест».

Так, на думку адвоката, прокурором не надано жодного доказу, а судом безпідставно застосовано захід забезпечення кримінального провадження без визначення конкретної мети такого заходу, як зазначено в ухвалі «незастосування заходу зумовить труднощі та неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, чи перешкоджатиме встановленню істини у провадженні внаслідок того, таке майно може бути незаконно відчужене іншими особами, що завдасть матеріальної шкоди третім особам.

Слідчим суддею не прийнято до уваги, що санкція статті ч. 1 ст. 190 КК України, не передбачає конфіскацію майна, а навіть якби і передбачала, то конфіскації підлягало би майно обвинуваченого, а не майно потерпілого.

Цивільний позов в силу ст.ст. 61, 62 КПК України, не може бути заявлений потерпілим про відшкодування шкоди за рахунок свого же майна.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику представника товариства, копія рішення на адресу товариства не направлялась та не вручалась, про наявність оскаржуваного рішення стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень 03.10.2023, тому апелянт просить визнати викладені обставини поважними та поновити строк на апеляційне оскарження.

В судове засідання прокурор та представник власника майна не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

До початку розгляду справи представник власника майна направила клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зокрема, як вбачається з відповіді керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 11 жовтня 2023 року, матеріали провадження № 759/23412/19 за клопотанням старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві про накладення арешту на майно були знищені у зв`язку з закінченням строків зберігання, тобто відповідно до Інструкції про порядок передання до архіву місцевого та апеляційного суду, зберігання в ньому, відбору та передання до державних архівних установ та архівних відділів міських рад судових справ та управлінської документації суду, затвердженої наказом Державної судової Адміністрації України № 168 від 15 грудня 2011 року.

Поданою апеляційною скаргою та додатками до неї, а також наданою Святошинським районним судом міста Києва копією ухвали слідчого судді від 17 грудня 2019 року встановлено, що старший слідчий СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві, за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 8, звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, із забороною здійснювати будь-які реєстраційні дії на майно, що було предметом іпотечного договору, а саме: АДРЕСА_1, РНОНМ 00 , та належить на праві власності ОСОБА_6 , шляхом накладення заборони на її відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя та сторона обвинувачення дотримались.

Так, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку та правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі про наявність правових підстав для задоволення внесеного на розгляд клопотання слідчого про арешт майна та арешту цього майна.

Крім того, на думку колегії суддів, надані матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, які не можуть слугувати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2023 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві, погодженого з прокурором Київської місцевої прокуратури № 8, проарешт майна та накладено арешт та заборону здійснювати будь-які реєстраційні дії на майно, що було предметом іпотечного договору, а саме: АДРЕСА_1, РНОНМ 00 , та належить на праві власності ОСОБА_6 , шляхом накладення заборони на її відчуження, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/854/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 759/23412/19

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8

Доповідач: ОСОБА_1