ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/2497/24 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1250/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 389 КК України
УХВАЛА

Іменем України

03 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 березня 2024 року стосовно ОСОБА_8 ,-

встановила:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харків, українки, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, непрацюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 28.08.2023 Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 17 000,00 грн, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.08.2023 замінено покарання у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн на покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин;

- 06.07.2023 Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК із застосуванням ст. ст.75, 76 КК України до 1 року обмеження волі зі звільненням від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік,

визнана винною у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 389 КК України та, призначено їй покарання у виді 1 року 1 місяці обмеження волі.

В силу ч. 1 ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року та призначено ОСОБА_8 до відбуття остаточне покарання у вигляді 1 року 2 місяців обмеження волі.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_8 засуджена вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.08.2023 засудженій ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2023, замінено на покарання у виді громадських робіт.

12.09.2023 ухвала Московського районного суду м. Харкова від 14.08.2023 прийнята до виконання Основ`янським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

08.11.2023 ОСОБА_8 з`явилась до Основ`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, де була письмово ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також попереджена, що у разі ухилення від відбування покарання може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України. Одночасно їй роз`яснено під підпис умови відбування покарання у виді громадських робіт, передбачені ст. 37 КВК України.

21.11.2023 ОСОБА_8 отримала направлення до Відділу поліції № 1 Харківською РУП № 1 ГУНП в Харківській області для відпрацювання 240 годин громадських робіт, в якому зазначено, що приступити до виконання покарання остання зобов`язана не пізніше 22.11.2023.

Разом з тим ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного покарання з 22.11.2023 до 06.02.2024 до Відділу поліції № 1 Харківською РУП № 1 ГУНП в Харківській області, як місце відбування покарання, призначеного ухвалою суду у вигляді 240 годин громадських робіт, без поважних причин не прибула, до обов`язків не приступила, про що з Відділу поліції № 1 Харківською РУП № 1 ГУНП в Харківській області надходили повідомлення до Основ`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

06.02.2024 ОСОБА_8 прибула до Основ`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області та надала письмове пояснення, в якому зазначила, що не з`явилась з 22.11.2023 і в подальшому у грудні 2023 року, січні 2024 року до Відділу поліції № 1 Харківською РУП № 1 ГУНП в Харківській області для відпрацювання покарання у виді 240 годин громадських робіт, так як у неї було захворювання нирок, але підтверджуючих документів не надано.

Таким чином, ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, будучи письмово ознайомленою з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також попереджена про настання кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання, у період з 21.11.2023 по 06.02.2024 виконувати ухвалу суду не стала, тобто здійснила невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.03.2024 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2023, заміненого ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.08.2023, та за вироком Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2023, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції не були враховані положення ст. 71 КК України.

Окрім того, призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_8 внаслідок м`якості.

Досліджуючи дані про особу ОСОБА_8 , судом було встановлено, що будучі працездатною людиною, не працює, незаміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше засуджена до покарання, яке не відбула, скоїла кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

Тобто, ОСОБА_8 фактично не пов`язана з соціальними інститутами, які могли б сприяти її перевихованню без тривалої ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_8 належним чином враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_8 щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої.

Крім того, при призначенні обвинуваченій покарання судом належним чином враховано особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно не працевлаштована, раніше судима.

Отже з урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що призначаючи покарання суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону й враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують покарання за відсутністю тих, які б обтяжували.

Призначене за своїм розміром покарання, на переконання колегії суддів, з урахуванням вимог передбачених ст.414 КПК України також не можна вважати явно несправедливим через м`якість як на то посилається прокурор, а тому слід визнати справедливим.

Обґрунтовано судом першої інстанції призначено й остаточне покарання обвинуваченій відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2023.

Не врахування судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання іншого вироку, на думку колегії суддів не є обов`язковою підставою для скасування чи зміни вироку суду, оскільки цє питання може бути вирішено в інший процесуальний спосіб передбачений ст.537 КПК України під час виконання вироків.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, у відповідності вимог ст. ст. 50, 65 КК України, у вироку належним чином мотивував підстави прийнятого судового рішення, у зв`язку з чим доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.03.2024 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді: