Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/185/24
провадження № 1-кп/624/49/24
ВИРОК

іменем України

смт. Кегичівка 19 квітня 2024 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000122, стосовно якого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, українець, громадянин України, освіта неповна - середня, не одружений, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, на утриманні має одну неповнолітню дитину, інвалідності не має, військовослужбовець військової служби за мобілізацією на посаді водія-хіміка відділення радіаційної хімічної, біологічної розвідки взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №94 від 19 квітня 2022 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія-хіміка відділення радіаційної, хімічної, біологічної розвідки взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України. Відповідно до приписів ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією в Збройних Силах України.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вище зазначених нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях, та скоїв умисний злочини проти життя та здоров`я особи при наступних обставинах:

01 лютого 2024 року близько 10 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту з військовослужбовцем ОСОБА_6 , що виник між ними на ґрунті раптових неприязних відносин через побутові причини, діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів неприязні до останнього, схопив ніж, який буз закріплений на ремені його штанів та замахнувшись, намагався нанести ним удар навідмаш в область грудної клітини ОСОБА_6 , однак останній, ухилившись від цього удару та намагаючись припинити конфлікт, повернувся до ОСОБА_4 спиною та почав утікати, при цьому, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та бажаючи довести їх до кінця, наздогнав його та наніс цим же ножем один удар спину справа потерпілого, в результаті чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення правої плевральної порожнини та післятравматичного гемопневмотораксу справа, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являються небезпечними для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений винним себе визнав, зазначив, що щиро розкаявся, підтвердив обставини справи. Вказав, що можливо цього не сталося б, якби був тверезий та потерпілий не був би агресивний. Збитки не відшкодував, бо потерпілий цього сам не хоче. Періодично отримував зауваження, як від командира, та і від потерпілого за те, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння на території військової частини. Додав, що не хоче просити пробачення у потерпілого, проте жалкує про вчинене.

Потерпілий у судовому засіданні також підтвердив усі обставини справи. Зазначив, що на території військової частини від ОСОБА_7 постійні проблеми, це проблемна людина, його постійно шукають, щоб він не наробив дурні. Дізнався, що він знову у стані алкогольного сп`яніння, повідомив про це командира. Знає, що у обвинуваченого є заборона на входи і виходи. Розуміє, що не може надавати вказівки нікому, але був злий, бо в усіх хлопців постійні неприємності тоді, заступають додатково на чергування, не відпускають їх до дому. Зізнається, що дійсно вдарив обвинуваченого, рукою по обличчю, бо просто не витримав.

Визначаючи обсяг досліджуваних доказів, з`ясувавши думку учасників та відсутність заперечень, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого та речових доказів. При цьому з`ясовано, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих обставин і не мають сумнівів у добровільності своєї позиції, а також їм зрозуміло, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні, згідно з визначеним обсягом, досліджені документи кримінального провадження:

- копії паспорта обвинуваченого та витягу з реєстру територіальної громади, з підтвердження анкетних даних; вимога про відсутність судимостей у останнього; копії військового квитка та витягу з наказу від 19 квітня 2022 року №94 про призначення та зарахування ОСОБА_4 до списків складу військової частини НОМЕР_1 , солдат; виключно негативна характеристика на обвинуваченого, він як такий, що за час проходження служби зарекомендував себе негативно, до своїх обов`язків ставиться недбало, опанував їх не в повному обсязі і виконує їх не охоче, активності не проявляє, систематично вживає алкогольні напої, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, з колегами тримає себе вкрай грубо, не поважає старших та своїх побратимів, за характером неповороткий, імпульсивний, повагою серед військовослужбовців не користується, військові статути не знає та не користується ними, на критику реагує не правильно, накази командирів на начальників виконує не охоче та не вчасно, не здатний прийняти правильне обґрунтоване рішення; висновок, щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння та інше від 01 лютого 2024 року, з результатом 0,534 проміле; протокол затримання обвинуваченого 01 лютого 2024 року, о 20 годині.

У судовому засіданні також дослідженні відомості, щодо речових доказів:

- постанова про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 02 лютого 2024 року, а саме камуфляжної куртки 45/В Binler Tekstil з розрізами на тканині та слідами РБК, футболки зеленого кольору, 48 розміру, з розрізами на тканині та слідами РБК; визначено місцем їх зберігання кімнату речових доказів в СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області за адресою АДРЕСА_3 .

- постанова про визнання речовим доказом та передачу його на зберігання від 01 лютого 2024 року, а саме складного ножа з чорною рукояткою, на поверхні якого присутні сліди речовини бурого кольору; визначено місцем його зберігання кімнату речових доказів в СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області за адресою АДРЕСА_3 .

На речовий доказ, а саме ніж з плямами бурого кольору накладено арешт ухвалою слідчого суді Красноградського районного суду від 05 лютого 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 05 лютого 2024 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 30 березня 2024 року.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 25 березня 2024 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 23 травня 2024 року.

Відповідно до досудової доповіді, орган пробації оцінює ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, як середній.

Зазначені документи сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності - достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

Заслухавши усі показання, дослідивши докази, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення у судовому засіданні доведене повністю.

Суд вважає доведеним, що викладені в обвинуваченні діяння мали місце і містять склад кримінального правопорушення (злочину).

Так, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №94 від 19 квітня 2022 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія-хіміка відділення радіаційної, хімічної, біологічної розвідки взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України. Відповідно до приписів ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією в Збройних Силах України.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вище зазначених нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях, та скоїв умисний злочини проти життя та здоров`я особи при наступних обставинах:

01 лютого 2024 року близько 10 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту з військовослужбовцем ОСОБА_6 , що виник між ними на ґрунті раптових неприязних відносин через побутові причини, діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів неприязні до останнього, схопив ніж, який буз закріплений на ремені його штанів та замахнувшись, намагався нанести ним удар навідмаш в область грудної клітини ОСОБА_6 , однак останній, ухилившись від цього удару та намагаючись припинити конфлікт, повернувся до ОСОБА_4 спиною та почав утікати, при цьому, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та бажаючи довести їх до кінця, наздогнав його та наніс цим же ножем один удар спину справа потерпілого, в результаті чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення правої плевральної порожнини та післятравматичного гемопневмотораксу справа, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являються небезпечними для життя в момент заподіяння.

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

ОСОБА_4 є винним у вчиненні злочину і підлягає покаранню.

Відповідно до ст. 12 КК України, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення злочин, що відноситься до категорії тяжкого злочину.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Як обставина, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, визнається активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд не приймає до увагу ту обставину, що обвинувачений щиро розкаявся.

При цьому суд враховує практику Верховного Суду, згідно з якою щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (постанова Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19).

В даному випадку, обвинувачений спочатку не бажав просити пробачення у потерпілого, зробив це тільки під час судових дебатів, коли прокурор озвучив, запропонував вид та розмір покарання.

Потерпілий при цьому взяв до уваги пробачення до увагу, проте зазначив, що зараз не пробачив, можливо необхідно, щоб пройшов якийсь час.

Також обвинувачений зазначив, що потерпілий сам не бажає, щоб йому відшкодували завданий збиток, проте протягом усього засідання жодного разу не запропонував це зробити, жодних дій не вчиняв.

Обставини, що його обтяжують покарання, згідно з п. 13 ч.1 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Таким чином, з урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи винного, який пробачення попросив у потерпілого не одразу, а тільки після того як почув запропоноване прокурором покарання, характеризується виключно негативно, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, не просив суд пом`якшити йому покарання.

Отже, суд не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК України.

Проте, ОСОБА_4 активно сприяв розкриттю злочину, жалкує про вчинене.

Тому, суд вважає необхідним призначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, але у мінімальному його розмірі.

Суд визнає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 обрано у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Суд, вважає за необхідне зняти арешт з речового доказу по справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 лютого 2024 року ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області був накладений арешт на майно, а саме на ніж з плямами бурого кольору.

В зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 373-374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, тобто з 01 лютого 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - залишити до набрання вироком законної сили.

Речові докази: камуфляжну куртку 45/В Binler Tekstil з розрізами на тканині та слідами РБК, футболку зеленого кольору, 48 розміру, з розрізами на тканині та слідами РБК; визначено місце їх зберігання кімната речових доказів в СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області за адресою АДРЕСА_3 , повернути потерпілому Польовому ОСОБА_8 .

Арешт майна, який накладено згідно ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 05 лютого 2024 року скасувати.

Речовий доказ: ніж з плямами бурого кольору; визначено місце його зберігання кімната речових доказів в СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області за адресою вул. Волошина, 26 смт. Кегичівка знищити.

Вирок може бути оскаржений в Харківській апеляційний суд, через Кегичівський районний суд, протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку надати учасникам провадження.

Суддя ОСОБА_1