Справа № 346/1922/24
Провадження № 1-кп/346/490/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, без фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів,

розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000056, в якому ОСОБА_2 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_1 ; одружений; освіта середня спеціальна; має на утриманні одну неповнолітню дитину, проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді навідника зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу військової частини НОМЕР_1 , військове звання солдат, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває) обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 4 ст.358 КК України,

а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_3 , з боку захисту - обвинувачений: ОСОБА_2 , його захисник: ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення.

1. Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 року № 69 солдата ОСОБА_2 призначеного на посаду навідника зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_2 у порушення вимог вказаних нормативних актів, вчинив кримінальний проступок за наступних обставин.

Так, ОСОБА_2 , будучи згідно постанови Коломийського міськрайонного суду від 14.06.2022 (справа №346/1656/22) позбавленим права керування транспортними засобами, з метою уникнення від встановленої Законом відповідальності за керування транспортним засобом без передбаченого дозволу (посвідчення водія), в порушення вимог статті 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993, яка визначає основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, а також постанови Кабінету Міністрів України №340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», а саме п. 16, згідно якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, а також постанови Кабінету Міністрів України №844 від 16 вересня 2020 року «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знака України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», на початку лютого 2023 року, більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, перебуваючи за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою комп`ютерної техніки та програмного забезпечення, редагував, внісши до бланку посвідчення водія, взірець якого знайшов в мережі Інтернет, свої анкетні дані та фотокартку, присвоївши серію та номер НОМЕР_2 від 20.08.2019 та з використанням домашньої оргтехніки кольорового відтворення зображень виготовив посвідчення водія, видане ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив умисні дії, які виразились в підробленні посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_2 , згоден із цими обставинами, які були встановлені під час дізнання та не оспорює їх, про що подав письмову заяву.

І тому суд вважає, що діяння, у вчиненні якого ОСОБА_2 звинувачує прокурор, дійсно мало місце, і це діяння дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України. І з цих же мотивів, та оскільки ОСОБА_2 беззаперечно і добровільно та свідомо визнав свою вину, суд вважає винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення саме його.

2. Після виготовлення вищевказаного посвідчення водія ОСОБА_2 у період з початку лютого 2023 року по 22.02.2024, усвідомлюючи, що він порушує вимоги вказаного вище Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, керував транспортними засобами на підставі завідомо підробленого документа - посвідчення водія серії НОМЕР_2 , яке незаконно виготовлене на його ім`я.

Так, ОСОБА_2 близько 15 год. 02 хв. 22.02.2024 керував транспортним засобом марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 , та рухався вулицею Карпатська в м. Коломия, Коломийської ТГ Коломийського району, де його відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинено працівниками сектору реагування патрульної поліції Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області у зв`язку з порушенням ним правил дорожнього руху. Під час перевірки працівниками патрульної поліції документів водія, ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення відповідальності за керування транспортним засобом без відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, достеменно знаючи про те, що наявне в нього посвідчення водія є підробленим, на законну вимогу сержанта поліції ОСОБА_5 пред`явив йому бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане 20.08.2019 на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України, відтак використав завідомо підроблений документ.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив умисні дії, які виразились у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України.

Суд також вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_2 , згоден із цими обставинами, які були встановлені під час дізнання та не оспорює їх, про що подав письмову заяву.

І тому суд вважає, що діяння, у вчиненні якого ОСОБА_2 звинувачує прокурор, дійсно мало місце, і це діяння дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України, тобто у використанні завідомо підробленого документа. І з цих же мотивів та оскільки ОСОБА_2 беззаперечно і добровільно, та свідомо визнав свою вину, суд вважає винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення саме його.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_2 вчинив два кримінальних правопорушення, кожне з яких він вчинив в осудному стані, умисно, і в обсязі вказаному в обвинувальному акті, і кожне з яких, правильно кваліфіковано прокурором за частиною 1 та 4 статті 358 КК України. І у вчиненні обох цих кримінальних правопорушень винен саме ОСОБА_2 .

Щодо покарання (оцінка суду).

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність кожного вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання судом не встановлені, а тому ОСОБА_2 підлягає покаранню за кожне вчинене ним кримінальне правопорушення.

Суд погоджується із прокурором у тому, що обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_2 та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, відсутні. Але разом з цим, має місце обставина, яка на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують його покарання за кожне кримінальне правопорушення: щире каяття обвинуваченого, що знайшло своє підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК України; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 КК України (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України (частина 4).

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тож з урахуванням викладеного, суд відзначає і констатує наступне:

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_2 і будуть викладені нижче;

- суд враховує конкретні обставини (що вказані у формулюванні обвинувачення), за яких ОСОБА_2 вчинив кожне окреме кримінальне правопорушення, які за ступенем тяжкості, на момент їх вчинення, в силу частини 2 статті 12 КК України, є кримінальними проступками;

- суд враховує, що санкція частини 1 статті 358 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк;

- також суд враховує, що санкція частини 4 статті 358 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк;

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_2 у цій справі, у тому числі й частину 2 статті 53 КК, за якою розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- суд враховує, що ОСОБА_2 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення умисно, тобто з прямим умислом, і наслідком його діяння було підроблення та використання завідомо підробленого документа. Разом з цим, ОСОБА_2 визнав свою вину добровільно;

- суд враховує, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_2 та передбачені частини 1 статті 67 КК України, відсутні;

- обставиною, яка на підставі п.1 ч.1 ст.66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_2 у кожному вчиненому ним правопорушенні;

- обвинувачений раніше не судимий, а також є діючим військовослужбовцем, який проходить службу у Збройних Силах України;

- ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_1 ; одружений; освіта середня спеціальна; має на утриманні одну неповнолітню дитину, проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді навідника зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу військової частини НОМЕР_1 , військове звання солдат, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.

Отже, з урахуванням викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності для призначення ОСОБА_2 покарання суд вважає, що за вчинений ним кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.358 КК України йому (з урахуванням його майнового стану, він як військовослужбовець отримує фіксований дохід) слід призначити найменш суворий вид покарання, що передбачений ч.1 ст.358 КК України, тобто штраф, але у розмірі - 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що на підставі п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 1700 гривень, оскільки 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян складає 17 гривень, а 100 - саме 1700 гривень). За вчинений ОСОБА_2 кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст.358 КК України йому теж слід призначити найменш суворий вид покарання, що передбачений ч.4 ст.358 КК України, тобто штраф, у мінімальному розмірі - 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що на підставі п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 510 гривень, оскільки 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян складає 17 гривень, а 30 - саме 510 гривень).

Разом з цим, оскільки ОСОБА_2 вчинив два кримінальні проступки, тобто має місце сукупність кримінальних правопорушень, суд застосовує положення частини 1 статті 70 КК України за якими, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Отже, оскільки суд призначив ОСОБА_2 за кожне вчинене ним кримінальне правопорушення однакове за видом, але різне за розміром основні покарання у виді штрафу (зокрема 1700 гривень та 510 гривень), остаточне покарання ОСОБА_2 слід визначити шляхом поглинення менш суворого покарання (штраф у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень) більш суворим (штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 1700 гривень).

Отже, зважаючи на все вище викладене, суд призначає ОСОБА_2 остаточне покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 статті 358 та ч.4 статті 358 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних доходів громадян, що складає: 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. Як необхідне та достатнє покарання за вчинені ним два кримінальні правопорушення.

Щодо речових доказів і документів.

В силу положень частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішенням законної сили. При цьому, частина 9 статті 100 КПК України прямо передбачає, як суду треба вирішити питання про долю конкретних речових доказів і документів.

Тож, на виконання положень частини 9 статті 100 КПК України, суду слід вирішити долю речових доказів і документів наступним чином:

- посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане на імя ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 знищити.

-оптичний диск із відеозаписами із нагрудної камери поліцейських СРПП Коломийського РВП- залишити в матеріалах кримінального провадження.

Щодо процесуальних витрат.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів. А згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Сторона обвинувачення підтвердила доказами, що держава Україна, з ініціативи сторони обвинувачення, понесла витрати на проведення експертизи на загальну суму 4543 гривень 68 копійок (а.с. 35 матеріалів кримінального провадження).

Але, суд враховує правовий висновок, наданий Об`єднаною палатою ККС ВС у постанові від 12 вересня 2022 року (справа №203/241/17) за яким: процесуальні витрати понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалось кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

Тому зважаючи на це, і оскільки суд ухвалив обвинувальний вирок, але експертів було залучено стороною обвинувачення, а не стороною захисту заявлені процесуальні витрати, розподілу не підлягають. А інші витрати не заявлені.

Інші процесуальні питання.

Підстави, для вирішення судом інших питань, передбачених ст.368 КПК України - відсутні.

Таким чином, на підставі всього вище викладеного та керуючись статтями 1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,318-371,373-377,392-395,532 КПК України суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_2 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 358 КК України, основне покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає: 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_2 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 358 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень.

За сукупністю вчинених ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 і частиною 4 статті 358 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити йому остаточне покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає: 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Розподіл судових витрат - не проводити.

Речові докази у вигляді: посвідчення водія (серії НОМЕР_2 , видане на імя ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 ) знищити; оптичний диск із відеозаписами із нагрудної камери поліцейських СРПП Коломийського РВП - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення вироку, оскільки не викликались з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім під час його проголошення в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя: ОСОБА_1