ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4257/22 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1041/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ОСОБА_3 діяльність
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурорапро продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000772 від 20.04.2022 за ч.4 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишено без змін - у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», продовживши строк цього запобіжного заходу до 12 травня 2024 року включно без визначення застави.

На зазначену ухвалу захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на більш м`який або визначити мінімальний розмір застави у сумі 60560 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що ця ухвала є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вважав, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а прокурор лише перелічив ці ризики не надавши доказів їх існування. Вказував, що не підтверджено будь-якими фактичними відомостями те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить відповідну процесуальну поведінку ОСОБА_8 . Посилався на позитивні відомості про особу обвинуваченого, держані нагороди, а також на існування міцних соціальних зв`язків.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000772 від 20.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.4 ст. 111-1 КК України.

В судовому засіданні в суді першої інстанції прокурор звернувся з клопотанням до суду та просив продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Також посилався на обґрунтованість обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив, що оцінюючи сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, суд вважав за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також суд зазначав, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, який є злочином в сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчинений в умовах воєнного стану, що на думку суду є підставами для застосування запобіжного заходу, без визначення застави.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками слідчого судді суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Зокрема, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах судового провадження вбачається, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 перебуває на розгляді в суді першої інстанції з липня 2022 року.

За цей час суд першої інстанції мав об`єктивну можливість допитати в судовому засіданні свідків, оскільки відомості про них наявні в обвинувальному акті. Поряд з цим, сторона обвинувачення не надала будь-яких фактичних відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має намір або здійснював дії направлені на незаконний вплив на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження. Прокурор в своєму клопотанні лише зазначав, що свідки у цьому провадженні є місцеві жителі с. Старий Салтів Чугуївського району Харківської області, який обвинувачений може знати. Тобто такі твердження прокурора ґрунтуються лише на його припущеннях, що є неприпустимим.

Поряд з цим, зазначення цього ризику в клопотанні є суто формальним, оскільки звичайним обмеженням для унеможливлення обвинуваченим впливати на будь-яку особу у цьому кримінальному провадженні, є достатнім встановити заборону у спілкуванні цих осіб. На думку колегії суддів, саме для цього законодавець і передбачив такий захід примусу як покладення на особу процесуальних обов`язків.

Отже, сторона обвинувачення посилалася на продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України у цьому кримінальному провадженні, однак будь-яких фактичних відомостей про його існування не надала, а лише формально зазначила його в клопотанні.

Такі відомості свідчать про те, що судом не встановлено будь-яких фактичних відомостей, які свідчать про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на припущеннях їх існування, що є неприпустимим.

Докази, надані суду, вказують на наявність існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України доведено прокурором.

Однак, прокурор в клопотанні посилається на тяжкість вчиненого Коноваловим кримінального правопорушення. Належить врахувати те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, який, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, за який передбачена відповідальність у вигляді штрафу до десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від 3 до 5 років.

Крім того, належить врахувати те, що прокурор в клопотанні взагалі не вказав про зменшення заявлених ризиків зі спливом часу, що є об`єктивним процесом та не залежить від волі прокурора або суду, проте така позиція прокурора йде в розріз зі сталою практикою ЄСПЛ, згідно з якою усі ризики, навіть існуючи із достатньою ймовірністю, зі спливом часу втрачають актуальність, зменшуються або взагалі перестають існувати.

У справі «Гавула проти України» (2013 р) ЄСПЛ висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності … вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

З відомостей судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 з травня 2022 року тримається під вартою.

Поряд з цим, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України»).

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі, ст. 111 КК України.

Отже законодавець визначив саме дискреційні повноваження суду щодо можливості визначення застави під час обрання запобіжного заходу навіть у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Враховуючи такі відомості, а також те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, а саме з травня 2022 року, що поза розумним сумнівом свідчить про зменшення ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, обвинувачується у вчиненні злочину, який, згідно вимог ст. 12 КК України, є нетяжким, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та прийняти нову, якою частково задовольнити клопотання прокурора, продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та визначити йому розмір застави, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги захисника.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів дійшла висновку про можливість у цьому кримінальному провадженні визначити максимально можливий згідно КПК України розмір застави щодо ОСОБА_8 , що становить 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який є пропорційним, виходячи з ризику, який доведений прокурором та встановлених нормами п.1 ч.5 ст. 182 КПК України, тобто буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 , як обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з урахуванням стадії судового розгляду застосування до ОСОБА_8 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з визначенням розміру застави не буде достатнім для запобігання ризику, передбаченого п. п. 1 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року скасувати.

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 12.05.2024 року включно.

Визначити суму застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, що дорівнює 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою на депозитний рахунок Харківського апеляційного суду:

Отримувач коштів: Харківський апеляційний суд

Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ

Код банку отримувача (МФО): 820172

Рахунок отримувача: UA0085314

Код ЄДРПОУ суду: 42261368.

При внесенні суми застави, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися з Харківської області без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-утримуватися від спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави, а обвинувачений підлягає поміщенню до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :