Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/7135/20
Провадження №1-кп/523/517/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

26.02.2024

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 ., ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000971 по звинуваченню:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий за ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, Суворовським районним судом м. Одеси.

та за ч. 4 ст.185 КК України, Суворовським районним судом м. Одеси.

у скоєні кримінального правопорушенні передбаченого ст.125 ч. 2 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Одеси, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий за ч.2 ст.186 КК України.

у скоєні кримінального правопорушенні передбаченого ст.125 ч.1, 2 КК України;

Встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.07.2019 приблизно о 9:00 годині, перебуваючи на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останнього, умисно наніс один удар кистю своєї правої руки, стиснутою в кулак, спереду в область верхньої частини тулуба ОСОБА_8 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна тулуба, яке не було небезпечним для життя, а має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_7 відразу ж умисно наніс ще один удар кистю своєї правої руки, стиснутою в кулак, в область верхньої губи ОСОБА_8 , зліва, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани верхньої губи зліва, яка не була небезпечною для життя, а спричиняє розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день) та за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Внаслідок вищезазначеного удару ОСОБА_8 впав на асфальтове покриття, таким чином ОСОБА_7 спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді саден кінцівок, які як у сукупності, так і окремо, не були небезпечними для життя, а мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 '.ЮЗ України від 17.01.1995р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та надав наступні покази у судовому засіданні, що дійсно 13.07.2019 сидів у під`їзді дому разом з ОСОБА_5 , та раптово вийшов ОСОБА_8 , та між ними виник конфлікт, під час якого обвинувачений наніс один удар рукою у верхні частину тулубу потерпілого. У скоєному щиро кається.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 , провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та надав наступні покази у судовому засіданні, що дійсно 13.07.2019 сидів у під`їзді дому разом з ОСОБА_7 , та раптово вийшов ОСОБА_8 , та між ними виник конфлікт, під час якого обвинувачений наніс один удар рукою у область потилиці потерпілого. У скоєному щиро кається.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , у своєї провини в інкримінованих їм кримінального правопорушення за ч.1, 2 ст.125 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного тілесного ушкодження, а також заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 , за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного тілесного ушкодження.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочинів, передбачених ч.1,2 ст.125 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ч. 2 ст.125 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, повне визнання винуватості.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, повне визнання винуватості.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишити у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги роз`яснення постанову Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», та керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) місяці арешту.

На підставі ст.70 ч.4 КК України, шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, поглинути покарання призначене за цим вироком, покаранням призначеним за вироком від 11.08.2022 Суворовського районного суду м.Одеси та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на 5 (пять) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , залишити без змін - тримання під вартою.

Початок строку рахувати з 22.10.2022 року.

ОСОБА_5 , визнати винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що становлять 680 ( шістсот вісімдесят) гривень.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов відсутній.

На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через районний суд протягом 30 діб від дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку для виконання направити до відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1