Справа № 638/5477/24
Провадження № 1-кс/638/1315/24
УХВАЛА

Іменем України

25 березня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

слідчої ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене з погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зміїв, українця, громадянина України, який не працює, має інвалідність ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судомого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000690 від 24 березня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Слідчим відділом Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області, за процесуального керівництва Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000690, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом того, що 24.03.2024 о 05 год 05 хв зі служби 102 надійшло повідомлення, про те, що 24 березня 2024 року о 05 год 04 хв за адресою: АДРЕСА_2 , в комендантську годину був зупинений автотранспорт «Москвич 2141», д.н.з НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в багажному відділенні вищевказаного автомобіля було виявлено чотири гумові колеса на дисках, які належать потерпілій ОСОБА_4 , сума завданої матеріальної шкоди наразі встановлюється.

24 березня 2024 року о 07 год 35 хв ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

24.03.2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, яке вчинено за наступних обставин.

24 березня 2024 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, але не пізніше 04 год 40 хв ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вирішили заволодіти чужим майном. Будучи обізнаними про Указ Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» до якого було внесено зміни Указом Президента України №734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України №3429-ІХ від 08.11.2023, «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України №3564-ІХ від 06.02.2024, та розуміючи що 22 березня 2024 року РФ здійснила масовий ракетний обстріл міста Харкова та енергетична системи виведена з ладу, у місті немає світла, приїхали з м. Зміїв Чугуївського району Харківської області в м. Харків для здійснення крадіжки.

24.03.2024, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, але но пізніше 04 год 40 хв ОСОБА_6 та ОСОБА_9 реалізуючи єдиний сумісний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 знаходився на ділянці місцевості поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_3 , після чого, користуючись із заздалегідь підготовленим пристроєм, підняли на висоту транспортний засіб автомобіль «Renault-trafic-maxi», 2018 року, білого кольору, державний номер НОМЕР_2 , та відкрутили 4 колеса з гумою «Гісмавєт 215на 65R16C» та титановими дисками, та поклали собі в автомобіль марки «Москівч 2141» державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, модель НОМЕР_3 , рік випуску 1992 року, кузов НОМЕР_4 .

Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_4 , матеріальні збитки, зі слів потерпілої, 18000,00 грн.

25 березня 2024 року слідчий Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому просила застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 діб з визначенням застави у відповідному розмірі.

В обґрунтування клопотання зазначила, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Його вина підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду (враховуючи те, що будучи раніше засуджений за умисний, корисливий злочин та знову вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення- злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, може ухилитись від явки до органу досудового розслідування або суду), оскільки підозрюваний ОСОБА_6 приїхав спеціально з м. Зміїв Чугуївського району Харківської області в місто Харків під час блекауту для здійснення крадіжки, з спеціально приготовленими засобами - домкратами в кількості 3- х штук;

2) вчинити інше кримінальне правопорушення (враховуючи те, що підозрюваний ніде не навчається та не має місця роботи та стабільного легального доходу);

3) незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни свідчень останніми, так як вони ще не допитані у суді.

При цьому, на переконання слідчої, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 не може запобігти вказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити, визначивши альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі, визначеному на розсуд суду. Зазначив, що стан здоров`я підозрюваного не перешкоджає застосуванню до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 проти клопотання заперечували, просили застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт в нічний час доби. Зазначили, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має інвалідність ІІ групи, ряд тяжких захворювань, у зв`язку з чим потребує лікування. Усі ризики, зазначені слідчим, на переконання захисника, мають загальний характер, ґрунтуються на припущеннях. Крім того, ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, а саме має постійне місце проживання, у нього є повнолітні діти, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши клопотання та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також надані стороною захисту докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Тобто суд зобов`язаний з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_6 міг вчинити інкримінований йому злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому, варто зазначити, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме: протокол огляду місця події від 24 березня 2024 року в період часу з 05:35 год до 05:50 го, протокол огляду від 24 березня 2024 року в період часу з 07:15 год до 07:35 год, протокол огляду місця події від 24 березня 2024 року в період часу з 09:50 год до 10:02 год, протокол допиту потерпілої ОСОБА_4 від 24 березня 2024 року, протокол огляду предмета від 24 березня 2024 року, протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 24 березня 2024 року, протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 24 березня 2024 року, протокол додаткового огляду від 24 березня 2024 року та інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що на даному етапі не вирішується питання щодо належності та допустимості того чи іншого доказу, про що зазначено захисником в судовому засіданні.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали та обставини вчинення злочину, суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю існує пов`язаність підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням, оскільки для стороннього спостерігача прослідковується зв`язок між описаними діями та подіями, які відбулися, зокрема передача грошових коштів.

Надаючи оцінку наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявністю яких обґрунтоване клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Becciev v.Moldova» (Бекчієв проти Молдови), пункт 59).

Європейський суд з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Зазначеному відповідають положення ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Дослідженням даних про особу підозрюваного встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має інвалідність ІІ групи, одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, має зареєстроване місце проживання, де фактично і проживає: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Зазначені обставини свідчать про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які виконують роль стримуючого фактору щодо настання ризику переховування від слідства та суду.

Крім того слідчий та прокурор не надав жодного доказу на підтвердження існування зазначеного ризику, зокрема відомостей, які би свідчили про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного в минулому або у даному кримінальному провадженні, наявність у ОСОБА_6 намірів переховування або втечі.

Таким чином ризик переховування від правоохоронних органів та правосуддя не доведений прокурором в судовому засіданні, оскільки окрім тяжкості покарання, яким сторона обвинувачення обґрунтовує даний ризик, він не підтверджений жодним доказом, не доведено наявність низки інших релевативних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, а доводи сторони обвинувачення спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами.

Також прокурором не доведено ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки матеріали клопотання, окрім формального посилання сторони обвинуваченням на цю обставину, не містять жодного доказу, які би підтверджували дане твердження, зокрема відомостей про притягнення у минулому ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності. Зазначений ризик прокурор обґрунтовує тим, що підозрюваний не має місця роботи та стабільного легального доходу, що на переконання суду, враховуючи відсутність доказів тривалої та систематичної протиправної діяльності в минулому та притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів, є повністю безпідставним, оскільки у такому разі, кожна особа, яка не працює та не отримує заробітну плату може вважатися такою, що схильна до вчинення злочинів.

Разом з тим, на переконання слідчого судді, прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_6 відомі на даному етапі адреса місця проживання та засоби зв`язку потерпілої та свідків. Суд зазначає, що хоча під час досудового розслідування свідки вже допитані, однак статтями 23 та 224 КПК України передбачено процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. За таких обставин, існує ймовірність, що ОСОБА_6 може застосувати відносно свідків та потерпілої фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує поза розумним сумнівом.

Враховуючи наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, а саме має місце постійного проживання, де проживає разом зі своєю родиною, наявність низки захворювань, що підтверджується медичними довідками та виписками, наявність у підозрюваного інвалідності ІІ групи, а також те, що до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, який, на думку суду, зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків та запобігти настанню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом вирішувалося питання щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту в нічний час доби, про що просила сторона захисту. Однак встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема реальне існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать про неможливість запобігання настанню зазначеного ризику, оскільки в такому випадку не виключається можливість незаконного впливу підозрюваного на свідків та потерпілих в денний час доби.

Враховуючи існування вищезазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у злочині, у вчиненні якого підозрюється; враховуючи особу підозрюваного, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає для нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням обрання запобіжного заходу, що не пов`язаний з тримання під вартою, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчий суддя вважає за необхідне наголосити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372, 395 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчої Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене з погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000690 від 24 березня 2024 року задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці до 25 травня 2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 27 березня 2024 року о 10 год 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1