ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/971/24 Справа № 203/5843/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003015 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого в порядку виконання вироку суду.

Цивільний позов потерпілої залишено без розгляду, роз`яснено їй право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Вирішено питання щодо накладених арештів, речових доказів та розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, 31 липня 2023 року о 23 годині 17 хвилин ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить йому на праві власності, рухався у АДРЕСА_3 , зі швидкістю приблизно 50 км/год.

Під час руху по вищезазначеній проїзній частині дороги, яка має три смуги для руху в одному напрямку, ОСОБА_9 не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, проявляючи кримінальну протиправну недбалість та неуважність до дорожньої обстановки, не врахував дорожню обстановку, в зазначений час, а саме 31 липня 2023 року о 23 годині 17 хвилин, рухаючись в другій смузі для руху і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 та дорожньою розміткою 1.14.3 Правил дорожнього руху, по якому рухався пішохід ОСОБА_10 , справа наліво по походу його руху, заходів для зменшення швидкості та зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв, щоб дати дорогу пішоходу і на вказаному пішохідному переході, розташованому на перехресті пр. Олександра Поля і вул. Гавриленка, передньою правою частиною керованого ним автомобілю допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

Своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху України. Порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_9 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_10 настала 05 серпня 2023 року о 07 годині 15 хвилин в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради» на площі Соборній, 14 у м. Дніпрі від закритої внутрішньочерепної травми у вигляді забою речовини головного мозку, крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки головного мозку, яка супроводжувалась здавленням головного мозку та ускладнилася розвитком набряку головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання змінити та призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що судом першої інстанції не було належним чином надано оцінку даним про особу обвинуваченого та обставинам кримінального провадження, зокрема, ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності вперше, характер правопорушення (суб`єктивна сторона), яке є ненавмисним, скоєним з необережності, поведінку обвинуваченого після ДТП, який залишався на місці пригоди, викликав швидку допомогу та поліцію, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення шляхом прийняття активної участі у слідчих діях, під час яких щиро розповідав про всі обставини ДТП та укрив жодного факту, завжди з`являвся до слідчого за першим викликом, під час судового провадження в суді першої інстанції не допустив жодного разу неявки в судове засідання, одразу визнав вину та надав щирі, правдиві свідчення, з моменту вчинення ДТП намагався добровільно відшкодувати шкоду потерпілій, що було підтверджено самою потерпілою, але не зробив цього з обставин, які не залежали від обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, наполягали на призначенні покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Потерпіла в судовому засіданні апеляційну скаргу сторони захисту підтримала, просила суд апеляційної інстанції не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане із реальним позбавленням волі.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого не заперечував.

Мотиви суду.

Заслухавши думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію його дій, не встановлено.

Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо суворості призначеного судом першої інстанції покарання та невідповідності його фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, є слушними.

Так, положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст. 66, 67 КК України.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Разом з цим, як уже раніше неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 (провадження № 51- 5332км18), від 17 січня 2019 року (провадження № 51-2541км18) від 31 січня 2019 року (провадження № 51-5950км18), від 17 жовтня 2019 року (провадження №51-1532км19) та інші) дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі визначені ст. ст. 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли таке покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

При вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, вчинений проти безпеки руху, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначив ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання, що повязане із його реальним відбуттям.

Разом з цим, колегією суддів під час апеляційного розгляду було встановлено наявність правових підстав, які дають можливість застосувати в даному випадку, виходячи із принципу індивідуалізації покарання, до обвинуваченого при призначенні покарання положення ст. 75 КК України та призначити йому покарання не пов`язане із його реальним відбуттям.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про можливість застосування при призначенні ОСОБА_9 покарання положень ст. 75 КК України, колегія суддів приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, судимостей не має, вчинений обвинуваченим злочин хоча і класифікується у відповідності до ст. 12 КК України як тяжкий, проте вчинений ненавмисно, з необережності, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який після ДТП залишався на місця пригоди, викликав на місце ДТП швидку допомогу та самостійно викликав поліцію, від органу досудового розслідування не ховався, навпаки, активно сприяв швидкому розкриттю злочину, не укрив жодного факту обставин ДТП, в повній мірі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро розкаявся, під час апеляційного провадження обвинувачений в судовому засіданні ще раз наголошував на щирому каятті та особисто вибачився перед потерпілою.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції цивільний позов потерпілої про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 5250,00 грн. було залишено без розгляду, проте, незважаючи на це, ОСОБА_9 надав до суду апеляційної інстанції письмові докази щодо добровільної сплати потерпілій матеріальної шкоди, зокрема, копії квитанції про переказ грошових коштів на суму 5527,64 грн. з рахунку ОСОБА_9 на рахунок потерпілої ОСОБА_7 .

Також, в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, колегією суддів було з`ясовано думку потерпілої щодо поданої апеляційної скарги та можливості призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, і потерпіла, в свою чергу, підтвердила перерахунок їх коштів обвинуваченим, зазначила, що проти задоволення апеляційної скарги захисника не заперечує та просить призначити обвинуваченому покарання, яке не пов`язане із реальним позбавленням волі.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного». Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Таким чином, сукупність встановлених та вказаних обставин, а також, позиція потерпілої яка наполягала на тому, щоб обвинуваченого не позбавляли реально волі, на думку колегії суддів, дають підстави для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України. На думку суду апеляційної інстанції, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою обвинуваченого.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 414, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4