Справа № 591/9019/23
Провадження № 1-кп/591/315/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, а саме: придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу за таких обставин:

Так, ОСОБА_5 у невстановлений час за невстановлених обставин незаконно придбав вогнепальну зброю - короткоствольний, нарізний, самозарядний пістолет конструкції Макарова (ПМ), калібру 9мм, серійний номер: « НОМЕР_1 » 1989 року випуску, який, діючи умисно, переніс та до 07.07.2023 зберігав за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженим постановою КМУ від 12.10.1992 № 576 з наступними змінами, Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998року №622, а також п.9 Порядку отримання вогнепальної зброї і боєприпасів цивільними особами, які беруть участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав, затвердженого наказом МВС України від 07.03.2022 № 175.

Згідно офіційного повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.09.2023 пістолет Макарова (ПМ), калібру 9мм, серійний номер: « НОМЕР_1 » 1989 року випуску, рахується за даним Центром, знаходився на зберіганні на складах ракетно-артилерійського озброєння (далі PAO) в/ч НОМЕР_2 та начальником складу ІНФОРМАЦІЯ_3 не видавався. З початку повномасштабної агресії Російської Федерації його місцезнаходження не відомо.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, не визнав повністю, пояснив, що коли розпочалась збройна агресія рф проти України, то він 2-3 місяці разом з іншими чоловіками брав участь у відсічі такої агресії в складі окремої групи «Альфа» при окремому батальйоні ТРО. Пістолет, про який йдеться в обвинувальному акті, він 24.02.2022 отримав біля Артилерійського училища саме для відсічі агресії росії. Цей пістолет разом з іншою зброєю військові залишили, коли покинули місце напередодні повномасштабного вторгнення рф на територію України. В подальшому використовував пістолет під час виконання завдань групою «Альфа», захищаючи місто. А, після того, як повернувся на роботу у квітні 2022, то пістолет залишив у себе та зберігав вдома, оскільки і до цього часу перебуває у складі резерву групи «Альфа» та в будь-який час, у разі загострення ситуації, може бути задіяний для відсічі агресії згідно планів командування.

Захисник вважав, що в умовах воєнного стану в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.263 КК України, оскільки він є особою, яка приймає участь у відсічі збройної агресії в складі окремої групи «Альфа» при 150 окремому батальйоні ТРО і на нього поширюється дія Закону України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», який дозволяє отримання (придбання), зберігання та носіння вогнепальної зброї визначеній категорії осіб. Дозвіл на носіння та зберігання вогнепальної зброї діє до закінчення чи скасування воєнного стану.

Але, суд вважає, що в даному випадку, не дивлячись на позицію сторони захисту, винуватість ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України доведена сукупністю належних і допустимих доказів та встановлених в судовому засіданні обставин.

Так, під час проведення слідчого експерименту 08.07.2023 ОСОБА_5 розповів, що 07.07.2023 року він був вдома за адресою: АДРЕСА_1 , та вирішив почистити і подивитись у якому стані знаходиться зброя пістолет, який він отримав в ОСОБА_6 24.02.2022 та зберігав у себе вдома, у шафі в спальній кімнаті, замотавши у чорний пакет. Коли дістав зброю з шафи, підійшов до вікна, вийняв з пістолету магазин з патронами, який поклав на підвіконня. Після чого, стоячи боком до вікна вздовж підвіконня, ствол був направлений у вікно, він взвів курок, після чого зробив спуск і відбувся постріл. Чи знімав з запобіжника пістолет не пам`ятає. Після цього він відійшов від вікна, взяв гільзу, яка лежала на підлозі, викинув її у відро зі сміттям, завернув пістолет у пакет та поїхав на роботу ( АДРЕСА_2 ), де сховав пістолет під «битовкою». Крім того, в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_5 показав місце схованки та експертом було вилучено з-під «битовки» пакет чорного кольору, в якому містився пістолет та магазин з 5 патронами (а.с.153-167 т.1).

Під час судового розгляду було досліджено речові докази, а саме: пістолет конструкції Макарова (ПМ), калібру 9мм, серійний номер: « НОМЕР_1 » 1989 року випуску, а також - 6 патронів калібру 9х18 мм «ПМ». ОСОБА_5 під час дослідження таких доказів не заперечував того, що саме цей пістолет з патронами він взяв 24.02.2022 на території Артучилища, потім переніс і зберігав зберігав у себе вдома, а 07.07.2023 перевіз та сховав за місцем роботи, звідки 08.07.2023 і відбулось їх вилучення під час проведення слідчого експерименту.

Крім того, хоча, згідно висновку експерта №СЕ-19/119-23/9496-Д від 21.07.2023 року наданий на дослідження об`єкт, вилучений 08.07.2023 під час проведення слідчого експерименту, не містив слідів пальців рук (а.с. 218-231 -т.1), але, як зазначалось вище, ОСОБА_5 ані під час проведення слідчого експерименту, ані в ході судового розгляду не заперечував, що саме цей пістолет він 24.02.2022 взяв та зберігав у себе вдома до 07.07.2023, а після події, злякавшись, переніс його за місцем роботи, де сховав під вагончик т.з. «битовку».

Як вбачається з висновків експертів №СЕ-19/117-23/14107-БЛ та №СЕ-19/117-23/14106-БЛ від 15.09.2023: наданий на дослідження пістолет, що вилучений під час проведення слідчого експерименту, являється вогнепальною зброєю - короткоствольним, нарізним, самозарядним пістолетом конструкції Макарова (ПМ), калібру 9мм, серійний номер: « НОМЕР_1 » 1989 року випуску, який придатний до стрільби (а.с. 232-236 т.1), та надані на дослідження 6 патронів відносяться до бойових припасів, є патронами калібру 9х18 мм «ПМ», виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби (а.с. 244-248 т.1).

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_2 , отриманого на запит слідчого в порядку ст.93 КПК України, пістолет Макарова (ПМ), калібру 9мм, серійний номер: « НОМЕР_1 » 1989 року випуску, рахується за даним Центром, знаходився на зберіганні на складах ракетно-артилерійського озброєння в/ч НОМЕР_2 та начальником складу ІНФОРМАЦІЯ_3 не видавався. З початку повномасштабної агресії Російської Федерації його місцезнаходження не відомо (а.с. 214-215 т.1).

Суд вважає вищезазначені докази належними, допустимими, достовірними і такими, що в повній мірі доводять висунуте ОСОБА_5 обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України.

Водночас, позицію сторони захисту про недопустимість доказів суд вважає необґрунтованою, з огляду на такі обставини.

Так, в поданому письмовому клопотанні про визнання речових доказів недопустимими захисник зазначив, що слідчий в ході проведення слідчого експерименту фактично оглянув та здійснив вилучення речових доказів, тобто одночасно здійснив слідчі дії, які з огляду на положення ст.ст. 237, 240 КПК України, за своєю сутністю та метою проведення є різними. До того ж, на думку захисника, КПК не передбачена можливість фіксації різних слідчих дій одним протоколом. За таких обставин, враховуючи, що речові докази (предмет схожий на пістолет та шість предметів схожих на патрони) були отримані у порядку, що не передбачений КПК України, просив визнати їх недопустимими доказами (а.с.168 т.1).

Суд не може погодитись з такою позицією сторони захисту, з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Тобто, застосовуючи положення ст. 87 КПК при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

В даному випадку, як зазначалось вище, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_5 сам вказав на місце, де сховав пістолет та патрони, після чого було здійснено їх вилучення.

При цьому, по-перше, під час проведення такої слідчої дії був присутній захисник і жодних зауважень чи клопотань до порядку проведення слідчої дії чи отриманих результатів не висловлював.

По-друге, під час проведення слідчої дії здійснювалось фіксування та під час судового розгляду було досліджено додаток до протоколу відеозапис слідчої дії. Жодних порушень прав і свобод ОСОБА_5 судом не було встановлено та сторона захисту на такі порушення не вказувала.

По-третє, у поданому клопотанні про визнання речових доказів недопустимими захисник також не зазначає про істотні порушення прав і свобод його клієнта, які впливають на вирішення питання допустимості доказів.

Таким чином, оскільки вилучення пістолету та патронів під час проведення слідчого експерименту не призвело до порушення певних основоположних прав і свобод ОСОБА_5 , то, на переконання суду, лише сам по собі факт проведення вилучення цих предметів не під час огляду, а під час іншої слідчої дії не вплинув на процес і характер отримання таких доказів і це не є підставою для висновку, що докази отримані «внаслідок» такого порушення є недопустимими.

Тобто, відсутні підстави для визнання доказів недопустимими.

Аналізуючи досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що інкриміноване ОСОБА_5 правопорушення повністю знайшло своє підтвердження в суді, і його умисні дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне поводження зі зброєю, а саме: придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованою позицію сторони захисту в цілому про те, що ОСОБА_5 мав законні підстави для носіння і зберігання взятої ним без відповідного дозволу зброї під час дії воєнного стану.

Так, об`єктивну сторону злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК, утворює носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Конструкція наведеної правової норми є бланкетною, тобто містить відсилання до спеціального закону, яким установлено одержання дозволу на зазначені вище дії.

Поняття «закон» на нормативному рівні не визначено.

Водночас, згідно правового висновку, що міститься у постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-кс, у КК термін «закон» використовується як у широкому, так і у вузькому значенні. І, коли у тексті КК слово «закон» вживається у широкому значенні, то воно може охоплювати як власне закони, так і інші акти чинного законодавства.

Саме у такому (широкому) значенні слово «закон» вжито у статті 263 КК. У розумінні цієї статті «передбаченим законом дозволом» на поводження зі зброєю варто вважати дозвіл, що може бути встановлений будь-яким нормативно-правовим актом, у тому числі підзаконним.

Зокрема, порядок поводження зі зброєю, в тому числі підстави і процедуру одержання спеціальних дозволів на її придбання, носіння і зберігання, на даний час установлено Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12жовтня 1992року №576 з наступними змінами (далі Положення), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998року №622 (далі Інструкція).

Крім того, після введення в Україні воєнного стану, Наказом МВС України від 07.03.2022 № 175 затверджено Порядок отримання вогнепальної зброї і боєприпасів цивільними особами, які беруть участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав (далі - Порядок), який визначає механізм тимчасової видачі на період запровадження воєнного стану вогнепальної зброї і боєприпасів до неї громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, для участі у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав.

Таким чином, у контексті застосування статті 263 КК зазначені Положення, Інструкція та Порядок охоплюються поняттям «закон».

При цьому, зміст бланкетної диспозиції статті 263 КК полягає у встановленні переліку дій щодо зброї, які за умови відсутності передбаченого законом дозволу визнаються злочинами. А норми Інструкції, Положення та Порядку чітко визначають умови, за яких придбання, зберігання, носіння та інші дії щодо зброї санкціонуються державою і таким чином набувають правомірного характеру. З положень частини першої статті 263 КК особа має можливість з достатньою точністю наперед передбачити, що за відсутності дозволу наведені дії становитимуть злочин і спричинять передбачені цим Кодексом правові наслідки.

До того ж, специфіка об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, полягає в тому, що вона утворюється поєднанням альтернативно передбачених у диспозиції кримінально-правової норми діянь, різних за своєю правовою природою, серед яких протиправному зберіганню предметів кримінального правопорушення притаманні ознаки триваючого злочину. Характерною рисою, що відрізняє триваюче діяння від інших, є виникнення і наявність так званого «злочинного стану», викликаного фактично безперервним вчиненням кримінального правопорушення, оскільки протиправне діяння здійснюється безперестанно до моменту його припинення за власною волею або за втручання інших осіб, зокрема правоохоронних органів. У «час вчинення триваючого злочину» включається увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла діяння на стадії закінченого злочину.

В даному випадку, згідно інформації наданої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 строкову службу проходив у 1982-1984 роках, в подальшому на військову службу не призивався, а 11.02.2022 виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі і з цього часу не є військовозобов`язаним (а.с. 14 т.2).

Як вбачається з характеристики та довідок, ОСОБА_5 працює у ТОВ «Альфа-Ю» на посаді начальника відділу монтажу охоронно-пожежної сигналізації та систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій, а у період з 24.02.2022 по 05.04.2022 під час окупації Сумської області приймав активну участь в організації відсічі російським окупантам в складі доданих сил в/ч НОМЕР_3 в складі окремої групи « ОСОБА_7 », сформованої на базі ГФ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та Охоронно-детективної агенції «Альфа», при 150 окремому батальйоні ТРО, на даний час знаходиться в оперативному резерві (а.с. 17,18,59 т.2).

Крім того, як зазначав в судовому засіданні ОСОБА_5 , у перші дні повномасштабного вторгнення рф на територію України, він взяв зброю на території ОСОБА_6 , переніс її за місцем мешкання та зберігав до 07.07.2023. Також пояснював, що коли територію міста Суми було деокуповано, 06.04.2022 він повернувся працювати за основним місцем роботи.

Тобто, вказані пояснення свідчать про те, що 06.04.2022 ОСОБА_5 фактично припинив активну участь в складі окремої групи.

За змістом ст. 1 Закону України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» (який був прийнятий 03 березня 2022 року та набрав чинності 07 березня цього ж року), в період дії воєнного стану громадяни України, можуть брати участь у відсічі та стримуванні збройної агресії РФ та/або інших держав, у тому числі отримати вогнепальну зброю і боєприпаси до неї відповідно до порядку та вимог, встановлених МВС.

Застосування цивільними особами вогнепальної зброї, отриманої відповідно до цього Закону, здійснюється аналогічно до застосування зброї військовослужбовцями під час виконання ними завдань щодо відсічі збройної агресії проти України в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 2 Закону № 2114-IX).

Згідно з пунктом 2 ст. 6 Закону № 2114-IX його дія поширюється на всіх осіб, які отримали вогнепальну зброю і боєприпаси до неї у випадку, передбаченому ст. 1 цього Закону, незалежно від дати їх видачі та застосовується протягом дії воєнного стану і 10 днів після його припинення або скасування.

За приписами ст. 4 Закону № 2114-IX у період дії воєнного стану громадяни України можуть брати участь у відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації та/або інших держав, застосовуючи власну нагородну зброю, спортивну зброю (пістолети, револьвери, гвинтівки, гладкоствольні рушниці), мисливську нарізну, гладкоствольну чи комбіновану зброю та бойові припаси до неї.

Згідно абз. п. 9 Порядку видана вогнепальна зброя і невикористані боєприпаси до неї підлягають поверненню цивільною особою до припинення або скасування дії воєнного стану в Україні органам Національної поліції України або вилучається ними у разі самоусунення від участі у відсічі збройної агресії, неспроможності з інших підстав брати участь у відсічі збройної агресії тощо.

Вказаним вище вимогам Закону № 2114-IX та Порядку діяння ОСОБА_5 не відповідає, позаяк, за встановленими судом обставинами пістолет та набої до нього придбані обвинуваченим всупереч встановленому порядку та не відносяться до тих предметів, про які йдеться у ст. 4 Закону № 2114-IX.

У контексті застосування приписів ст. 5 КК очевидним є те, що положення Закону № 2114-IX не декриміналізують протиправного поводження з предметами злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, вчиненого до набуття чинності цим Законом, та не встановлюють правомірності незаконного поводження із предметами, отриманими всупереч порядку, встановленому МВС України, в період дії воєнного стану, а покликані законодавчо забезпечити отримання, володіння і використання цивільними особами вогнепальної зброї та боєприпасів як власних, визначення яких наведено в ст. 4 Закону № 2114-IX, так і одержаних відповідно до порядку та вимог, установлених МВС України, з метою, визначеною в цьому Законі.

Про це у постанові від 7 лютого 2024 року зазначила колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду по справі № 461/3474/22.

Таким чином, ОСОБА_5 зобов`язаний був повернути пістолет та набої органам Національної поліції України, але не зробив цього.

За таких обставин, з моменту невиконання ОСОБА_5 обов`язку здати зброю і набої до неї, його дії містять склад закінченого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Тобто, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, є доведеною.

В той же час, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено того, що в діях ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 , маючий навички поводження з вогнепальною зброєю, близько 07 год. 30 хв. 07.07.2023 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , дістав із шафи спальної кімнати пістолет ПМ конструкції Макарова, калібру 9мм, серійний номер: « НОМЕР_1 » 1989 року випуску, де його зберігав, після чого із хуліганських спонукань, діючи з особливою зухвалістю, умисно здійснив постріл із вікна квартири, яке виходить на проїзну частину дороги по АДРЕСА_3 , унаслідок чого куля влучила у дах припаркованого автомобіля «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_4 , у салоні якого знаходилися водій ОСОБА_8 та два пасажира ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та вилетіла через розбите вікно автомобіля з протилежного боку. Від влучання кулі автомобіль зазнав пошкоджень, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу станом на 11.07.2023 може становити 70454,64 грн.

Після пострілу та влучання в автомобіль на значний проміжок часу протягом першої половини 07.07.2023 працівниками поліції був перекритий рух транспорту по вул. Петропавлівська у м. Суми, тимчасово порушена нормальна діяльність магазинів та інших установ, розташованих та цій вулиці.

Після здійснення пострілу ОСОБА_5 на власному автомобілі КІА, д.н.з. НОМЕР_5 , відвіз пістолет конструкції Макарова (ПМ), калібру 9мм, серійний номер: « НОМЕР_1 » 1989 року випуску на місце своєї роботи ТОВ «Альфа-Ю» за адресою: АДРЕСА_4 , де сховав під вагончиком-битовкою, та видав його працівникам поліції під час проведення слідчого експерименту 08.07.2023.

Таким чином, на думку органів досудового розслідування, унаслідок умисних дій, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилася у вчиненні пострілу із вогнепальної зброї, пошкодженні автомобіля, створення небезпеки життю та здоров`ю людей, тимчасовому припиненні руху транспорту та нормальної діяльності установ по АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого 4 ст. 296 КК України, хуліганстві, а саме грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї.

Але, суд вважає сформульоване обвинувачення недоведеним, виходячи з таких обставин.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, не визнав та розповів, що 07.07.2023 року він знаходився вдома та дістав пістолет, який отримав в ОСОБА_6 24.02.2022, щоб перевірити та почистити. Вийняв магазин та поклав його на підвіконня. Стоячи спиною до стіни та боком до вікна, не перевіривши чи є патрон у патроннику, взвів та натиснув курок. Стався постріл, якого він не очікував. Він відразу визирнув у вікно, там все було тихо, тому він зробив висновок, що куля нікуди не попала. Крім того, від несподіваного пострілу він був у шоковому стані. Взяв пістолет, сів у автомобіль, поїхав на роботу, де сховав під вагончик пістолет та набої до нього. А, в цей же день, близько 12 години, йому зателефонувала сусідка та повідомила, що поліція здійснює обхід квартир та хоче поспілкуватись з ним. Коли приїхав для спілкування з поліцією, то під час опитування йому задавали питання про постріл, але він не знав, що влучив в машину. Потім почув розмови про те, що відбулось влучання в машину і зізнався слідчому у тому, що сталось і показав де заховав пістолет.

Слід зазначити, що аналогічні покази ОСОБА_5 надавав і 08.07.2023 під час проведення за його участю слідчого експерименту і з вказаних показів очевидним є те, що він вчиняв дії не з хуліганських спонукань і його дії не мають ознак особливої зухвалості, а є необережним поводженням зі зброєю.

Потерпілий ОСОБА_8 розповів, що 07.07.2023 року близько 7-50 год. він на своєму автомобілі приїхав на вулицю Петропавлівська, щоб забрати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - співробітників компанії, в якій вони разом працюють, щоб відвезти їх на робочий майданчик. В автомобілі вже були інші співробітники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Коли під`їхали до буд.76 на вказаній вулиці, то він зупинився біля узбіччя і чекав на колег. В цей час раптом він почув сильний хлопок і побачив, що висипалось заднє скло його автомобіля. Коли оговтались, то вийшли з автомобіля, стали обговорювати те, що трапилось, побачили скол на обшивці дверей. Після цього він викликав поліцію. Під час огляду автомобіля поліція виявила отвір від кулі на даху автомобіля, та вони зрозуміли, що куля зайшла в дах і вийшла через заднє скло. На щастя, ніхто не постраждав. На даний час, автомобіль він відремонтував, матеріальні та моральні збитки ОСОБА_5 відшкодував, тому він не має жодних претензій до останнього.

Допитаний як свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що працює разом з ОСОБА_8 . Вранці того дня, близько 08-00 год., він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на автомобілі останнього приїхали на вул.Петропавлівську, щоб забрати на роботу колег. Через 3 хвилини, після того як вони зупинились і чекали колег, роздався хлопок та посипалось скло. Вони вийшли з машини, не розуміючи, що відбулось. Після цього викликали поліцію. А поліція під час огляду автомобіля виявила на даху отвір.

Аналогічні покази надав в судовому засіданні допитаний як свідок ОСОБА_10 .

Допитаний як свідок ОСОБА_13 зазначив, що коли 07.07.2023 близько 07-30 год. за ним та ОСОБА_12 заїхали на автомобілі ОСОБА_8 колеги, щоб забрати їх на роботу, то він спочатку почув постріл, потім побачив, що розбилось скло в автомобілі ОСОБА_8 , після чого у паніці всі вийшли з автомобіля та ОСОБА_8 викликав поліцію. А поліція вже по приїзду виявила отвір на даху автомобіля від кулі.

Таким чином, допитані в суді потерпілий і свідки підтвердили те, що 07.07.2023 був пошкоджений автомобіль. Водночас, покази вказаних осіб не підтверджують того, що пошкодження автомобіля сталось внаслідок хуліганських дій ОСОБА_5 .

Згідно повідомлення, яке надійшло на лінію «102», а також відомостей, що міститься у протоколі огляду диску з аудіозаписом , 07.07.2023 о 07-58 год. ОСОБА_8 повідомив про подію, що сталась (а.с. 108, 202-204 т.1) та в цей же день подав заяву про кримінальне правопорушення (а.с. 109 т.1).

Під час огляду місця події 07.07.2023 слідчим було здійснено огляд автомобіля Рено Меган, що належить ОСОБА_8 , який припаркований на узбіччі АДРЕСА_3 , та виявлено і зафіксовано отвір на даху автомобіля, а також розбите скло на задніх пасажирських дверцятах (а.с.111-123 т.1).

Крім того, було здійснено огляд квартири, в якій мешкає ОСОБА_5 , і, зокрема, кімнати, з вікна якої останній здійснив постріл з пістолета, що зафіксовано у відповідному протоколі (а.с. 145-148 т.1).

Також, як зазначалось вище, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_5 розповів та показав де зберігав зброю, як дістав її із шафи, де зберігав, як підійшов до вікна, витягнув магазин і поклав на підвіконня, як звів та натиснув курок, як знайшов на підлозі кімнати гільзу, яку викинув у відро для сміття, як завернув пістолет з набоями в пакет, як поїхав на роботу, де сховав пістолет під вагончиком (а.с. 156-167 т.1).

Відповідно до висновку експерта №КСЕ-19/119-23/9477 від 28.09.2023 на поверхні наданого на дослідження автомобіля Рено Меган наявні три вогнепальні пошкодження (на зовнішній частині криші, на внутрішній стороні криші та на гумовому ущільнювачі скла правої задньої пасажирської дверки), які утворені оболонковим снарядом (кулею) калібром 9 мм, від одного пострілу зі стрілецької вогнепальної зброї (а.с. 192-200 т.1).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/119-23/9544-Ав від 06.09.2023 вартість відновлюваного ремонту автомобіля може складати 70454,64 грн. (а.с. 176-189 т.1).

Таким чином, письмові докази у сукупності з показами потерпілого і свідків підтверджують те, що пошкодження автомобіля відбулось в результаті дій ОСОБА_5 . Водночас, надаючи оцінку цим діям, є підстави стверджувати про те, що вони не містять складу злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Так, з об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає тільки дії, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Зміст грубості порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця і тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх віку, стану здоров`я, суттєвості порушення їх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій. Аналіз цих обставин потрібен і для з`ясування наявності особливої зухвалості або виняткового цинізму, що є основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку.

Особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.

Винятковий цинізм - це ОСОБА_14 зневага щодо норм моральності, наприклад, груба непристойність, публічне оголення, знущання над немічними особами та ін. (п. 5 ППВСУ «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006р. № 10).

Для кваліфікації вчиненого хуліганства за ч. 1 ст. 296 КК достатньо наявності в діях винної особи однієї з ознак - особливої зухвалості або виняткового цинізму.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується прямим умислом і мотивами явної неповаги до суспільства. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.

Під явною неповагою до суспільства слід вважати нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є усвідомлене вчинення діяння з мотиву явної неповаги до суспільства. Такий мотив має важливе значення тому, що він, з одного боку, характеризує хуліганські дії, а з другого - самим законом визнається обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони. У кожному конкретному випадку хуліганський мотив діяння може знайти свій вияв у певних низьких спонуканнях. Це може бути бешкетництво, прагнення протиставити себе суспільству, виявити п`яну зухвалість, показати зневагу до оточуючих тощо.

Таким чином, вирішуючи питання правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить з того, що для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства (така позиція була висловлена ВС у постанові від 03.07.2019 року в справі №288/1158/16-к).

В даному випадку, прокурор вважає, що ОСОБА_5 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась у пошкодженні автомобіля потерпілого, створення небезпеки життю і здоров`ю людей, тимчасовому припиненню руху транспорту та нормальної діяльності установ по АДРЕСА_3 .

Але, суд вважає, що жодних об`єктивних даних на підтвердження вказаних обставин прокурором не було наведено.

Так, дійсно, в результаті пострілу, який здійснив ОСОБА_5 з пістолету з вікна квартири, де він мешкає, було пошкоджено автомобіль потерпілого. Але, при цьому, жодних доказів чи об`єктивних даних про те, що такий постріл ОСОБА_5 вчинив з мотивів явної неповаги до суспільства, що вчинив це прагнучі протиставити себе суспільству або продемонструвати зневагу до оточуючих, суду не надано. І суд погоджується з позицією захисту про те, що якби ОСОБА_5 мав умисел вчинити хуліганство та продемонструвати зневагу до оточуючих, то здійснив би не одиночний постріл. Водночас, прокурором не спростовано такі твердження сторони захисту, а також твердження про те, що такий одиночний постріл стався в результаті необережного поводження ОСОБА_5 зі зброєю. Поведінка ОСОБА_5 після пострілу, на переконання суду, пояснюється тим, що він, злякавшись і розуміючи, що зберігає зброю незаконно, вирішив сховати її, сподіваючись, що його дії не будуть викриті.

Аналогічно, прокурором не було доведено в суді того, що тимчасове припинення руху транспорту та діяльності установ по АДРЕСА_3 було викликано саме діями ОСОБА_5 . Як зазначено в обвинувальному акті прокурором і стверджувала сторона захисту, а також як вбачається з публікацій у ЗМІ, проїзна частина була деякий час перекрита не в результаті події, а тільки після приїзду на місце події СОГ з метою проведення правоохоронними органами слідчих та розшукових дій. Відомостей про те, що діяльність магазинів та інших установ, що знаходяться біля місця події, була тимчасово припинена, або, що обмежувався рух пішоходів, суду не надано.

Таким чином, стороною обвинувачення не було доведено того, що ОСОБА_5 у ситуації, що сталась, усвідомлено вчинив діяння грубо порушив громадський порядок з мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності доказів об`єктивної сторони у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства, сам собою факт вчинення ОСОБА_5 пострілу не дає достатніх підстав для кваліфікації таких його дій як хуліганства, і, відповідно, відсутність цих елементів свідчить про відсутність у діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_5 слід виправдати за ч.4 ст.296 КК України.

Водночас, вирішуючи питання призначення покарання за ч.1 ст.263 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні батьків-пенсіонерів, офіційно працевлаштований та за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має визначене місце реєстрації і проживання, де також позитивно характеризується, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи наявність таких обставин, суд вважає, що покарання ОСОБА_5 слід призначити в межах санкції статті, за якою його визнано винуватим, у виді позбавлення волі.

Водночас, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, беручи до уваги особу винного, який є не судимою особою, на обліку в диспансерах не перебуває, має виключно позитивні характеристики, утримує батьків пенсійного віку, зважаючи на відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку.

Також вагомим фактором, який суд враховує в даному випадку для можливості застосування ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 , є те, що в Україні оголошено воєнний стан і обвинувачений з перших днів приймав активну участь в організації відсічі російським окупантам в складі доданих сил в/ч НОМЕР_3 в складі окремої групи « ОСОБА_7 », сформованої на базі ГФ «Альфа-Правохахист» та Охоронно-детективної агенції «Альфа», при 150 окремому батальйоні ТРО, на даний час знаходиться в оперативному резерві, характеризується керівництвом ВЧ виключно позитивно, отримав від них подяку. За таких обставин, він буде набагато кориснішим, знаходячись на волі, а не відбуваючи покарання за рахунок утримання його державою.

Наведені обставини, на переконання суду, є суттєвим для досягнення мети а індивідуалізації покарання.

Звільняючи обвинуваченого від реального відбування покарання, суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України, для контролю за його поведінкою в період іспитового строку.

На підставі ст.ст.100,174 КПК України необхідно вирішити долю речових доказів, скасувавши накладений на них арешт.

Згідно із ст.ст.118, 124 КПК України з ОСОБА_5 на користь держави необхідно стягнути судові витрати, пов`язані із залученням експерта у справі з питань, які стосуються обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України, на суму 3585 грн. (1673+956+956).

Інші витрати, пов`язані із залученням експерта у справі з питань, які стосуються обвинувачення за ч.4 ст.296 КК України, на суму 8126 грн. (2390+5736) слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.296 КК України та виправдати його у зв`язку з не доведенням стороною обвинувачення того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік, та відповідно до ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в сумі 3585,00 грн.

Скасувати арешт накладений ухвалами слідчих суддів на речові докази, а їх долю вирішити таким чином:

-автомобіль «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_4 , який переданий під зберігальну розписку потерпілому після набрання вироком законної сили вважати повернутим законному володільцю ОСОБА_8 ;

-мобільний телефон, який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили вважати повернутим законному володільцю ОСОБА_5 ;

-пістолет конструкції Макарова (ПМ), калібру 9мм, серійний номер: « НОМЕР_1 » 1989 року випуску, та 6 патронів калібру 9х18 мм «ПМ», який зберігається в камері схову речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області згідно квитанцій №351 та №352, після набрання вироком законної сили повернути законним володільцям ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

-диск з аудіозаписом, що знаходиться в матеріалах судової справи, після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах справи №591/9019/23 на а.с. 204.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний райсуд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1