н/п 1-кс/490/2384/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/319/24
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

14 червня 2024 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника скаржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на майно. Зазначає, що 22 січня 2024 року слідчим суддею Центрального районного суду міста Миколаєва (справа №490/319/24, провадження №1-кс/490/418/2024), за результатами розгляду клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000032 від 15.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, накладено арешт на тимчасово вилучений транспортний засіб автомобіль «Chery E5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 та який на момент ДТП перебував у безпосередньому користуванні ОСОБА_5 , шляхом заборони розпоряджання, користування та його відчуження, з метою забезпечення збереження речового доказу.

Зазначає, що 29.02.2024 року кримінальне провадження було закрито постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Транспортний засіб автомобіль марки «Chery-E5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишений на зберіганні у місці визначеному слідчим до вирішення питання про скасування арешту.

Після смерті ОСОБА_5 єдиним його спадкоємцем залишився його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину і відповідно у нього виникли майнові права на автомобіль «Chery-E5», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Дані обставини підтверджуються копіює свідоцтва про народження, копіє витягу зі спадкового реєстру, довідкою про відомості про склад спадкоємців.

У зв`язку з цим вважає, що після закриття кримінального провадження автомобіль «Chery-E5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен бути переданий йому як спадкоємцю після смерті батька, проте при закритті провадження слідчим не було вирішено питання про скасування арешту та транспортний засіб.

Подальше утримання автомобілю органом досудового розслідування здійснюється без передбачених на те законних підстав.

Представник скаржника та скаржник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином.

Прокурор в судове засідання не з`явився, просив розглянути клопотання без його участі, не заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що постановою слідчого від 29.02.2024 року вказане кримінальне провадження закрито, а тому підстави для подальшого перебування вказаного транспортного засобу під арештом відпали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник.

Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відтак, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підставі яких можливо розглянути справу та винести рішення, що сприятиме досягненню завдань, визначених у статтях 303-308 КПК України, та розгляду справи в межах розумних строків.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього письмові документи, вважаю, що в задоволені клопотання слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно матеріалів провадження, 15.01.2024, близько 01:45 години, на автодорозі Н-11 «Дніпро-Миколаїв», між населеним пунктами м. Новий Буг та смт. Казанка, в межах Баштанського району Миколаївської області, виникла дорожньо-транспортна пригода (зіткнення транспортних засобів) за участю автомобіля марки «Chery E5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 та вантажного тягача марки «MAN 18.480», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у з`єднанні з напівпричепом марки «Achleitner 3-SNC», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок вказаної ДТП водій автомобіля марки «Chery E5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. 15.01.2024 під час огляду місця події, проведеного на автодорозі Н-11 «Дніпро-Миколаїв», між населеним пунктами м. Новий Буг та смт Казанка, в межах Баштанського району Миколаївської області, виявлено та вилучено транспортний засіб, на якому мались пошкодження механічного характеру та слідова інформація, що має значення для вказаного кримінального провадження: автомобіль марки «Chery E5», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Автомобіль марки «Chery E5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_4 , видане ТСЦ №4841 від 19.12.2017, належить ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 . На момент ДТП зазначений транспортний засіб перебував у безпосередньому користуванні ОСОБА_5 .

Постановою старшого слідчого від 15.01.2024 року у кримінальному провадженні вказане майно визнано речовими доказами.

22 січня 2024 року слідчим суддею Центрального районного суду міста Миколаєва (справа №490/319/24, провадження №1-кс/490/418/2024), за результатами розгляду клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000032 від 15.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, накладено арешт на тимчасово вилучений транспортний засіб автомобіль «Chery E5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 та який на момент ДТП перебував у безпосередньому користуванні ОСОБА_5 , шляхом заборони розпоряджання, користування та його відчуження, з метою забезпечення збереження речового доказу.

Прокурор у кримінальному провадженні відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 в заяві не заперечувала проти задоволення клопотання. Зазначила, що постановою слідчого від 29.02.2024 року вказане кримінальне провадження закрито, а тому підстави для подальшого перебування вказаного транспортного засобу під арештом відпали.

Згідно зі ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що із клопотанням про скасування арешту майна, окрім сторони кримінального провадження, а саме підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, може звернутися інший власник або володілець такого майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основополож них свобод, будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Так, у справах "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним.

Згідно зі статтями 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

У цій справі кримінальне провадження №0000032 від 15.01.2024 року, постановою від 29.02.2024 року закрив старший слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, і з цього моменту припинила дію ухвала слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 22.01.2024 року (справа №490/319/24, провадження №1-кс/490/418/2024) про арешт майна в межах кримінального провадження №0000032 від 15.01.2024 року, наслідком чого є скасування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

У разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК.

Ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або відмову у його скасуванні, постановлена після закриття кримінального провадження, не передбачена кримінальними процесуальними нормами.

До такого ж правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у Постанові від 15 квітня 2024 року по справі № 554/2506/22.

З огляду на встановлені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що правові підстави для задоволення клопотання представника ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000032, яке на теперішній вже закрито, відсутні.

Керуючись вимогами ст. ст.100, 117, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені клопотання скаржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту на тимчасово вилучений транспортний засіб автомобіль «Chery E5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 відмовити.

Відповідно до ст.309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1