В И Р О К

іменем України

Справа № 126/338/24

Провадження № 1-кп/126/197/2024

"18" червня 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь кримінальне провадження № 0000510 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області, проживає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, механіка-водія групи регламенту та ремонту засобів наземного обладнання та планеру технічно-експлуатаційної частини авіаційної техніки військової частини НОМЕР_1 , має на утриманні батьків пенсіонерів та дружину інваліда ІІ групи, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

08.09.2023 близько 12 год. обвинувачений ОСОБА_4 приїхав на територію, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходяться складські приміщення ФОП « ОСОБА_5 », щоб забрати електродвигун, який перебував у ремонті. В подальшому ОСОБА_4 вирішив піти до вбиральні, яка розташована на вищевказаній території, де на доріжці на землі перед вхідними дверима побачив мобільний телефон марки «Samsung» серії НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_6 та у нього виник злочинний умисел на його крадіжку. Після цього обвинувачений, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна під час дії воєнного стану в Україні, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії є непомітними для власника та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung» серії НОМЕР_2 , помістивши його собі в кишеню, при цьому усвідомлюючи про те, що вказаний мобільний телефон міг належати працівникам ФОП « ОСОБА_5 » та залишив місце вчинення злочину. Після цього ОСОБА_4 в той же день за місцем свого проживання з викраденого мобільного телефону дістав сім-карту оператора «Київстар» та викинув її, при цьому помістив власну сім-карту та користувався даним мобільним телефоном в той період, коли його ніхто не бачить. У подальшому ОСОБА_4 , будучи усвідомленим, кому належить вищевказаний мобільний телефон, жодних дій, спрямованих на повернення викраденого майна власнику не вчинив та продовжував користуватися мобільним телефоном для власних потреб. Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 4263,75 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому звинуваченні визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, показавши, що у вересні 2023 року він приїхав до складських приміщень в м. Бершадь, щоб забрати електродвигун, який перебував у ремонті. Потім він вирішив піти до вбиральні, яка розташована на вищевказаній території, де на доріжці на землі перед вхідними дверима побачив мобільний телефон марки «Samsung», який він викрав, поклавши його собі в кишеню. Коли він приїхав додому, то дістав з цього телефону сім-карту та викинув її, а в телефон помістив свою сім-карту та користувався даним телефоном. Просить його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин суд вважає доведеним, що в порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

08.09.2023 близько 12 год. обвинувачений ОСОБА_4 приїхав на територію, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходяться складські приміщення ФОП « ОСОБА_5 », щоб забрати електродвигун, який перебував у ремонті. В подальшому ОСОБА_4 вирішив піти до вбиральні, яка розташована на вищевказаній території, де на доріжці на землі перед вхідними дверима побачив мобільний телефон марки «Samsung» серії НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_6 та у нього виник злочинний умисел на його крадіжку. Після цього обвинувачений, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна під час дії воєнного стану в Україні, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії є непомітними для власника та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung» серії НОМЕР_2 , помістивши його собі в кишеню, при цьому усвідомлюючи про те, що вказаний мобільний телефон міг належати працівникам ФОП « ОСОБА_5 » та залишив місце вчинення злочину. Після цього ОСОБА_4 в той же день за місцем свого проживання з викраденого мобільного телефону дістав сім-карту оператора «Київстар» та викинув її, при цьому помістив власну сім-карту та користувався даним мобільним телефоном в той період, коли його ніхто не бачить. У подальшому ОСОБА_4 , будучи усвідомленим, кому належить вищевказаний мобільний телефон, жодних дій, спрямованих на повернення викраденого майна власнику не вчинив та продовжував користуватися мобільним телефоном для власних потреб. Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 4263,75 грн.

Ці дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який характеризується позитивно за місцем несення військової служби, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні батьків пенсіонерів та дружину інваліда ІІ групи.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на принцип пропорційності, коли призначене особі покарання вважалося непропорційним втручанням держави у права людини (рішення у справі «Швидка проти України»).

Дотримання принципу пропорційності є дотриманням стандартів прав людини, передбачених ЄСПЛ у вирішенні питань покарання, та дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

З урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні основного покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а резолютивній - послатися на ч. 1 ст.69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винуватого, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є перелічені в законі, а також не зазначені в ньому, але встановлені судом різного роду чинники об`єктивного чи суб`єктивного характеру, які не є ознаками складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, однак знижують ступінь суспільної небезпечності особи винуватого і (або) вчиненого ним злочину, і у зв`язку з цим є підставою для призначення менш суворого покарання.

Загально визнано, що щире каяття має бути добровільним, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи. Воно характерне тим, що засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини та готовність нести кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення повністю, його позиція з цих підстав була незмінна, надавав послідовні, взаємоузгодженні з іншими доказами показання, щире каяття обвинуваченого є дійсним, відвертим, підтверджується щирим жалем з приводу наслідків, які настали від його дій, та осудом своєї поведінки, а також його бажанням виправитись.

Таким чином обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, повне визнання вини обвинуваченим.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зазначені обставини в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 КК України та обрати йому покарання за ч.4 ст. 185 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією даної статті у виді позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 6688/23-21 від 26.10.2023 в розмірі 716,94 грн.

Вищезазначені витрати на залучення експертів з ініціативи сторони обвинувачення слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376, 484, 485 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком один рік з випробуванням.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з 18 червня 2024 року, тобто з моменту проголошення вироку.

Згідно п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 716,94 грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт на: вилучений 19.10.2023 під час огляду мобільний телефон марки Samsung SM-A045F/DS, який поміщений до спец пакету НПУ WAR 0073562, запаковано та скріплено підписами понятих, який передано на відповідальне зберігання із забороною на відчуження власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 23.10.2023 скасувати та після набрання вироком суду законної сили даний речовий доказ залишити ОСОБА_6 , як власниці.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.

Суддя ОСОБА_7