Номер провадження: 11-кп/813/1415/24
Справа № 522/8930/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 28.03.2024 якою в межах к/п №0000272 від 13.12.2022 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велетенське, Білозерського р-ну, Херсонської обл., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28.05.2024, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 28.03.2024було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28.05.2024 із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, його суспільну небезпеку, відомості про особу обвинуваченого та констатував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою з таких підстав:

- судом належним чином не було з`ясовано питання щодо можливості подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою з урахуванням його стану здоров`я. Ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 11.12.2023 було доручено керівництву філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України в Одеській обл.» невідкладно організувати проведення судово-медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 із визначенням можливості лікування виявлених хвороб в умовах тримання під вартою. На теперішній час ухвала суду не виконана, в матеріалах справи міститься лише медична довідка від 12.02.2024, складена Одеською міською медичною частиною №21, відповідно до якої відносно ОСОБА_7 було проведено профілактичне обстеження, натомість висновків щодо можливості лікування виявлених хвороб в умовах тримання під вартою зроблено не було;

- клопотання прокурора є аналогічним попередньо поданому клопотанню, що свідчить про формальний підхід до необхідності подальшого утримання обвинуваченого в умовах СІЗО;

- матеріали провадження не містять доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_7 мотиву, спрямованого на пособництво державі-агресору. Водночас, син обвинуваченого проходить військову службу, та ОСОБА_7 підтримував з ним зв`язок і допомагав матеріально. Більш того, обвинувачений у листопаді 2023 виїхав на підконтрольну Україні територію та за власною ініціативою став на облік як внутрішньо переміщена особа та офіційно задекларував своє місцезнаходження. Окрім того, сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 28.03.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

У судовому засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурора ОСОБА_8 направив на адресу апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності, оскаржувану ухвалу просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000272за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом ч.5 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5) ч.1 цієї статті.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Встановлення наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 ознак пособництва державі-агресору, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та мотиву його вчинення є предметом судового розгляду кримінального провадження по суті, за результатами дослідження та оцінки відповідного комплексу доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, внаслідок чого наразі суд апеляційної інстанції, з урахуванням наявних у його розпорядженні матеріалів провадження та встановлених кримінальним процесуальним законом обмежень, не вправі надавати оцінку обґрунтованості та доведеності висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, з огляду також на факт того, що в розпорядженні апеляційного суду відсутні будь-які докази для надання їм відповідної оцінки.

Що стосується наявних у вказаному провадженні ризиків, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, пов`язаного із пособництвом державі-агресору, його тяжкості та можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої), враховуючи наразі судовий розгляд зазначеного кримінального провадження не завершений, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, наразі судовий розгляд зазначеного кримінального провадження не завершено, свідки підлягають допиту в судовому засіданні, внаслідок чого продовжує існувати ризик здійснення незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на свідків у провадженні з метою зміни наданих ними показань, з урахуванням також того, що свідки проживають в с. Правдине Херсонської обл., де зареєстрований обвинувачений.

Водночас, апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції, зауважує також на продовженні існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків знищення, схову або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, зокрема, ризику того, що, опинившись на волі, обвинувачений може продовжити вчиняти дії, спрямовані а допомогу збройним формуванням держави-агресора з огляду на факт набуття останнім за період пособництва державі-агресору відповідних зв`язків та контактів.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 та передбачений ч. 1 ст. 111-2 КК України прямо посягає на основи національної безпеки України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, посягання на суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність, обороноздатність, державну, економічну чи інформаційну безпеку України шляхом пособництва державі-агресору в період збройного конфлікту завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації, підриває авторитет ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, сприяє створенню хибного та негативного ставлення суспільства до праці працівників органів державної влади та створює сумніви у патріотичності та служінню народові України.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Відтак, запобіжний захід має бути обрано (продовжено) із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_6 відносно того, що ухвала Приморського райсуду м. Одеси від 11.12.2023, якою було доручено керівництву філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної КВК України в Одеській обл.» невідкладно організувати проведення судово-медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 із визначенням можливості лікування виявлених хвороб в умовах тримання під вартою не була виконана, апеляційний суд наголошує на тому, що не має можливості перевірити зазначені доводи з тих підстав, що надані апеляційному суду матеріали містять лише копію обвинувального акту, клопотання про продовження строку запобіжного заходу та ухвалу суду 1-ої інстанції.

При цьому, оскільки в апеляційній скарзі зазначено про те, що ні захисник ні обвинувачений не зазначали суду про неможливість утримання ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі за станом здоров`я, а звертали увагу на те, що порушене судом питання про можливість лікування обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах СІЗО не вирішено, апеляційний суд не вважає зазначену обставину безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зав`язків не свідчить жодним чином про необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення та оскаржуваної ухвали.

Окрім того, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, апеляційний суд враховує доводи захисника відносно того, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час утримується під вартою, у зв`язку з чим, керуючись ст. 8 Конституції України, ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття невідкладних заходів, щодо дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 370, 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2024, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28.05.2024, без визначення застави - залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3