УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 , дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в селищі Бородянці Бучанського району Київської області по вул. Шевченка, 3 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365 від 08 березня 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , військовослужбовця Збройних Сил України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за таких обставин.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, в порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, у невстановлений час, але не пізніше ніж о 12-й годині 16 січня 2023 року, самовільно залишив місце служби - підрозділ військової частини, що дислокувався в АДРЕСА_3 та до 22 жовтня 2023 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

За ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 грудня 2023 року.

За ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2023 року відносно ОСОБА_4 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 лютого 2024 року.

За ухвалою підготовчого судового засідання Бородянського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 квітня 2024 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 26 березня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 травня 2024 року.

До суду надійшло клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб. Клопотання обґрунтовував тим, що на даний час є необхідність у продовженні дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , оскільки є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки він обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, санкція за який передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, та той факт, що ОСОБА_4 відсутній на військовій службі у військовій частині, починаючи з 16 січня 2023 року до моменту затримання, тобто до 22 жовтня 2023 року; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він обвинувачується у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є для нього стримуючим фактором. Тому, враховуючи наведені обставини, характер і тяжкість злочину, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, на думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи будуть недостатні для запобігання вказаним ризикам.

Також до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , в якому він просив змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем його проживання в АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_4 має постійне місце проживання, має сім`ю, а саме проживає з матір`ю, є військовослужбовцем і його не звільнено зі служби, він має намір і бажання продовжувати проходження військової служби, а ризики, які первісно стали підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, зменшилися і подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого. Також доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором в судовому засіданні не доведені. Крім того, вважав, що необхідно врахувати, що ОСОБА_4 тривалий час, тобто з жовтня 2023 року тримається під вартою.

Прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 в судовому засіданні своє клопотання повністю підтримав і при цьому заперечував проти клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 своє клопотання повністю підтримав, викладене підтвердив і проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу і заперечував проти клопотання прокурора.

Вислухавши думки учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12)ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 - 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який має дві непогашені судимості за корисливі кримінальні правопорушення і на даний час не відбув покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року у вигляді одного року одного місяця обмеження волі, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі є недостатнім, оскільки не забезпечить запобігання цим ризикам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_3 в межах двох місяців.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за місцем постійного проживання не підлягає задоволенню, оскільки продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на даному етапі дослідження доказів, враховуючи особу обвинуваченого, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначати розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, статтею 407 Кримінального кодексу України .

Задовольняючи клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, під час дії воєнного стану.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 до 19 липня 2024 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії ухвали суду.

Головуючий - суддя ОСОБА_6