Провадження № 1-кс/712/1664/24
Справа № 712/3630/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 , погоджене заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000327 від 12.09.2023, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України,

за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000327 від 12.09.2023 звернувся з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У обґрунтування клопотання посилається на те, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000327 від 12.09.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Черкаської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням установлено, що відповідно до наказу Держлісагенства № 730-к «Про призначення за контрактом ОСОБА_6 » від 21.10.2020, ОСОБА_6 призначений на посаду директора Державного підприємства «Старобільське лісомисливське господарство» за контрактом з 27.10.2020.

Відповідно до наказу Держлісагенства № 370-к «Про звільнення ОСОБА_6 » від 20.09.2022 трудовий договір з ОСОБА_6 припинений, а сам ОСОБА_6 звільнений з посади директора Державного підприємства «Старобільське лісомисливське господарство» за відсутністю працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль за п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Перебуваючи на вказаній посаді, ОСОБА_6 , в силу Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівником правоохоронного органу.

Відповідно до контракту від 21.10.2020 укладеному між Державним агентством лісових ресурсів та ОСОБА_6 , останній, перебуваючи на посаді директора Державного підприємства «Старобільське лісомисливське господарство», здійснював поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовував його виробничо-господарську соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечував виконання завдань передбачених законодавством, Статутом підприємства та контрактом.

Окрім цього ОСОБА_6 був зобов`язаний забезпечувати високоефективну і стабільну роботу підприємства та зміцнення його фінансового стану, отримання прибутку, включаючи джерела отримання, не пов`язані безпосередньо з реалізацією продукції підприємства, рентабельність виробництва, ефективне використання коштів, державного майна, динамічний соціально-економічний розвиток, забезпечити виконання всіх затверджених та доведених до підприємства пріоритетів діяльності галузі, дотримуватися вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів щодо використання та реалізації лісопродукції, вживати заходів щодо запобігання корупції.

24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є російська федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статут ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, в тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.

Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 російською федерацією.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ).

Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та російською федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

При цьому, ст. 69 Конституції України визначено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Відповідно до ст. 71 Конституції України вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Водночас, ст. 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

У порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, 24.02.2022 вище політичне та військове командування російської федерації розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

За результатами воєнних дій збройними силами російської федерації територія Старобільського району Луганської області, до якої входять ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Чмирівська сільська територіальна громада, Шульгинська сільська територіальна громада, є тимчасово окупованими територіями.

Так, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» з 28.02.2022 територія Старобільської міської територіальної громади та з 26.02.2022 територія Чмирівської сільської територіальної громади віднесені до тимчасово окупованих російською федерацією територій.

Представниками російської федерації та незаконного збройного формування так званої «лнр» на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області в березні 2022 року створено підпорядковану, керовану та фінансовану російській федерації окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України. При цьому, представники підконтрольних російській федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу російської федерації.

Представниками держави-агресора та незаконного збройного формування так званої «лнр» на тимчасово окупованій території Луганської області, серед іншого, 19.04.2022 створено не передбачений законодавством України орган, наділений правозастосовними та правоохоронними функціями, так зване «государственное унитарное предприятие лнр «старобельское лесоохотничье хозяйство», розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на який останніми покладено обов`язок здійснювати протиправні функції щодо незаконного використання лісових та мисливських ресурсів, надання представникам окупаційної влади російської федерації допомоги у викраденні таких ресурсів, використання протиправного примусу до громадян України під виглядом складання відносно них протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема в лісовій місцевості Луганської області.

Так, ОСОБА_6 , не погоджуючись з політикою чинної влади в Україні та підтримуючи входження тимчасово окупованих територій України до складу російської федерації, протягом лютого-квітня 2022 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, з метою увійти в коло довіри представників окупаційної адміністрації для подальшого незаконного працевлаштування в лавах так званих правоохоронних органів російської федерації, перебуваючи на території Старобільського району Луганської області, прийняв рішення сприяти окупаційній адміністрації та виконувати їх злочинні накази.

З цією метою ОСОБА_6 , перебуваючи на території с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, точне місце, дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, будучи обізнаними про факт ведення російською федерацією агресивної війни проти України, невизнання вказаною державою поширення державного суверенітету України на тимчасово окупованій території України, у тому числі Луганської області, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, які за результатом їх реалізації завдадуть шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно погодився на пропозицію невстановлених осіб, які входили до складу окупаційної адміністрації, зайняти посаду у незаконному органі, наділеному правозастосовними та правоохоронними функціями, «государственное унитарное предприятие лнр «старобельское лесоохотничье хозяйство», розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим, відповідно до «приказа 9/Г от 14.04.2022», ОСОБА_6 призначено на посаду «директора государственного унитарного предприятия лнр «старобельское лесоохотничье хозяйство», та з моменту призначення на посаду в незаконному правоохоронному органі, ОСОБА_6 виконує вказівки окупаційної адміністрації, спрямовані на встановлення та утвердження тимчасової окупації державою-агресором частини території України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами огляду Інтернет-ресурсів; відомостями з Державної прикордонної служби України, матеріалами оперативних підрозділів на виконання доручень слідчого, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 23.02.2024 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Вжитими заходами розшуку, проведеними слідчими та процесуальними діями встановити місцезнаходження ОСОБА_6 не надалося можливим.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області.

У зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 , 23.02.2024 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та 24.02.2024 у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження розміщено повістки про виклик на 28.02.2024 о 10 год. 00 хв., 29.02.2024 о 10 год. 00 хв. та 01.03.2024 о 10 год. 00 хв. до Черкаської обласної прокуратури для участі у отриманні повідомлення про підозру, пам`ятки про процесуальні права і обов`язки підозрюваного, допиту в якості підозрюваного

На виклик останній не з`явився, про причини неявки не повідомив, на зв`язок зі слідчим чи прокурором не вийшов.

У зв`язку з вищевикладеним, вжито заходів для вручення письмового повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме: 05.03.2023 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження розміщено повідомлення про підозру, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістки про виклик для проведення слідчих та процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

З урахуванням зазначеного положення ч. 1 ст. 281 КПК України, 07.03.2023 постановою слідчого оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_6 .

На теперішній час є необхідність у застосуванні до ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання та просив задовольнити його у повному обсязі.

Захисник підозрюваного просив вирішити це клопотання на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді клопотання, перевіривши надані матеріали клопотання, зокрема витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000327 від 12.09.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у рамках якого було подане указане клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст.ст.183, 184 КПК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою і підставою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором наведені, відповідно до ст.ст.177-178 КПК України, мета та підстави застосування запобіжного заходу, а також враховані обставини, які повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Так, встановлено, що 01.03.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Постановою слідчого від 07.03.2024 ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні матеріали клопотання, з огляду на їх вагомість та взаємозв`язок, слідчий суддя вважає, що у вказаному кримінальному провадженні на цьому етапі досудового розслідування зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність його до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою, тобто наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Аналіз змісту наданих слідчому судді доказів, з огляду на їх вагомість та взаємозв`язок, свідчить, що обставини, з якими пов`язана подія кримінального правопорушення, у своїй сукупності свідчать про об`єктивність обґрунтованості підозри саме на цій стадії досудового розслідування.

У обґрунтування клопотання слідчий та прокурор посилалися на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, є доведеними та обґрунтованими.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, існує ризик, що він з метою уникнення кримінальної відповідальності вживатиме ретельних заходів з переховування від органів досудового розслідування та суду, свідченням чому є факт його перебування на тимчасово окупованій території Луганської області та здійснення колабораційної діяльності.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на даний час встановлюються додаткові відомості щодо вчинення кримінальних правопорушень підозрюваним ОСОБА_6 , а тому, він знаючи про такі факти, вчинятиме дії спрямовані на знищення документів, речей, які містять відомості, що матимуть доказове значення під час доведення вини підозрюваного.

Ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 відомі свідки у кримінальному провадженні та він, будучи обізнаним про місця їх проживання та номери мобільних телефонів, може в подальшому, як у спосіб погроз, підкупу, так і іншим способом незаконно впливати на таких осіб у кримінальному провадженні з метою зміни ними показів, відмови від їх надання тощо.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обґрунтовується тим, що злочинна діяльність підозрюваного ОСОБА_6 пов`язана зі злочинами проти основ національної безпеки України, останній може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, що будуть спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади, посягання на територіальну цілісність і недоторканність України тощо.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та наявність зазначених вище ризиків дають підстави для обрання йому запобіжного заходу.

Варто зауважити, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

До того ж, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, свідчать про відсутність гарантій належної правомірної поведінки підозрюваного та необхідність застосування до нього суттєвих заходів процесуального примусу.

Частиною шостою статті 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, у судовому засіданні прокурором, окрім іншого, доведено, що підозрюваний ОСОБА_6 оголошений у розшук, а тому слідчий суддя вважає, що задля забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігання, встановленим у судовому засіданні ризикам, передбаченим п.п.1, 2, 5 ч.1 ст.177 КПК України, є необхідним обрання до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У вказаному випадку, неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою обумовлюється об`єктивними причинами неможливості усунення негативного впливу ризиків неналежної поведінки підозрюваного.

Крім того, відповідно до абзацу другого ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Таким чином, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш, як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Виконання ухвали доручити працівникам Управління Служби безпеки України в Черкаській області.

Копію ухвали вручити підозрюваному, його захиснику, слідчому, прокурору.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 25 березня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1