КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000083 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 06.09.2021 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, та їй призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2152/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, враховуючи пп. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а саме Солом`янського районного суду м. Києва від 06.09.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі, остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Суд визнав доведеним, що 04.06.2022 приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території, прилеглій до залізничного вокзалу « Центральний », що за адресою: АДРЕСА_2 , поруч з наземним переходом на вул. Старовокзальну, помітила раніше незнайомого чоловіка, яким виявився ОСОБА_9 , 1957 р.н., який йшов на зупинку швидкісного трамваю та з яким зав`язала розмову. В цей час у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел на повторне відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_7 попросила в потерпілого ОСОБА_9 гроші на алкоголь. На що ОСОБА_9 почав діставати з правої кишені штанів власний гаманець. В той час ОСОБА_7 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає та не завадить їй у вчиненні злочину, діючи повторно відкрито, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, вихопила руками вищевказаний гаманець, чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить та в якому знаходилися гроші в загальній сумі 285 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , утримуючи при собі зазначене майно, з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд., завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 285 грн.

Крім того, ОСОБА_7 , 06.08.2022 приблизно о 03:25 год., перебуваючи на території залізничного вокзалу « Центральний », що за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, у приміщенні наземного переходу «Конкорс», поруч спуску до колій №5-6, помітила раніше незнайомого чоловіка, який виявився потерпілим ОСОБА_10 , який дрімав, сидячи на сидінні для очікування, поставивши на підлозі поруч себе власну сумку-рюкзак для ноутбука сірого кольору, і в цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи таємно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 , переконавшись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшла до ОСОБА_10 та своєю правою рукою взяла належну потерпілому сумку-рюкзак для ноутбука сірого кольору, в середині якого знаходився килимок комп`ютерний (ігрова поверхня) «GMB GAMING», навушники провідні, кабель Displayport, блок живлення «Samsung A 3514» з кабелем, кабель живлення для комп`ютера, комп`ютерна миша «STEELSERIES» SENSEI 310, клавіатура «ОКЛИК GAMING 969G», вартість яких станом на 06.08.2022 в сумі становить 3468,34 грн. (згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/111-22/37291-ТВ від 12.09.2022) та утримуючи при собі викрадене майно з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток в сумі 3468,34 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить змінити вирок суду та, застосувавши ст. 69 КК України, призначити їй більш м`яке покарання.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суддя місцевого суду не врахував, згідно ст. 66 КК України, обставини, які пом`якшують її покарання, а саме, що вона з`явилась із зізнанням, активно сприяла розкриттю злочину, повністю визнала свою вину, щиро розкаялась у вчиненому, добровільно відшкодувала завдані збитки та усунула повністю заподіяну шкоду.

Також не враховано судом і те, що злочин вона вчинила внаслідок тяжких особистих та сімейних обставин, бо вона втратила чоловіка, має на утриманні неповнолітню доньку, яка на даний час проживає зі старою хворою бабусею, а сама вона має тяжку хворобу ВІЧ-інфекцію IV-клінічної стадії.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, що відповідає юридичній кваліфікації діянняч. 4 ст. 185 КК України, та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, що відповідає юридичній кваліфікації діянняч. 4 ст. 186 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується покарання, то, всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які є тяжкими злочинами, вартість майна, що було об`єктом посягання, відношення обвинуваченої до вчиненого, а також дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше судима, не працевлаштована, на спеціальних обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Належним чином при цьому враховано судом і обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій - щире каяття, та відсутність таких обставин, які його обтяжують.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, яке вона має відбувати реально, так як її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши їй таке покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі, тобто у мінімальних розмірах для такого виду покарань, визначених санкціями вказаних норм закону, а за їх сукупністю, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив покарання у виді 7 років позбавлення волі, та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 06.09.2021 року, остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та її особі, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами обвинуваченої про суворість призначеного їй вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо урахування того, що вона з`явилась із зізнанням, активно сприяла розкриттю злочину, повністю визнала свою вину, щиро розкаялась у вчиненому, добровільно відшкодувала завдані збитки та усунула повністю заподіяну шкоду, як підстав для застосування до її покарання ст. 69 КК України та призначення їй більш м`якого покарання, не можуть бути задоволені, оскільки її щире каяття було враховано судом першої інстанції при призначенні їй покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкціями ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 186 КК України, а щодо інших обставин, то їх не було встановлено ні під час досудового розслідування, ні судом, адже розкриття злочинів та повернення викраденого майна стало можливим саме внаслідок безпосереднього затримання ОСОБА_11 після вчинення кожного з інкримінованих їй злочинів, а не її з`явлення із зізнанням.

Що ж стосується тих посилань обвинуваченої щодо врахування для призначення їй більш м`якого покарання того, що злочин вона вчинила внаслідок тяжких особистих та сімейних обставин, бо вона втратила чоловіка, має на утриманні неповнолітню доньку, яка на даний час проживає зі старою хворою бабусею, а сама вона має тяжку хворобу ВІЧ-інфекцію IV-клінічної стадії, то вони не є тими обставинами, які в даному випадку істотно знижували б ступінь суспільної небезпеки вчинених нею кримінальних правопорушень, та давали б підстави для висновку про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства чи пом`якшення призначеного їй судом покарання, зважаючи на те, що ОСОБА_7 нові кримінальні правопорушення вчинила, не відбувши покарання за попереднім вироком та в період іспитового строку, що, відповідно до ст. 78 КК України, вимагає призначення їй покарання і за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, які визначають, що, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, і остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком; при цьому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, вона вчинила вже в період здійснення досудового розслідування за вчинений злочин щодо відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , що в своїй сукупності переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_7 , відсутність у неї критичної оцінки своїх дій, її небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного судом покарання в апеляційній скарзі обвинуваченої не наведено, як не було наведено таких доводів і стороною захисту під час апеляційного розгляду.

А відтак, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та її особі, і є необхідним для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою в той же строк - з дня отримання її копії.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3