Справа № 346/859/24
Провадження № 1-кс/346/186/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 р.м. Коломия

Слідчий суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області клопотання дізнавача сектору дізнання Коломийського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області: ОСОБА_3 , погоджене прокурором Коломийської окружної прокуратури: ОСОБА_4 , про арешт майна фізичної особи, по кримінальному провадженню №0000049, з правовою кваліфікацією: ч.4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в :

До Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, із клопотанням про арешт майна фізичної особи, звернулася вказана дізнавачка, додавши до нього матеріали, якими вона обґрунтовує своє клопотання.

Аргументи дізнавача.

16 лютого 2024 року до чергової частини Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшов рапорт від інспектора СРПП Коломийського РВП ОСОБА_5 , про те, що 16.02.2024 року о 16 годині 02 хв. ним спільо із поліцейським СРПП Коломийського РВП сержантом поліції ОСОБА_6 , перебуваючи в нараді на маршруті патрулювання під позивним «Ідеал 18», в с. Нижній Вербіж по вул. Українська, Нижньовербізької ТГ, за порушення ПДР було зупинено автомобіль марки «Mercedes Benz», номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який під час перевірки документів надав посвідчення водія серії НОМЕР_2 з явними ознаками підробки.

16 лютого 2024 року старшим слідчим СВ Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_8 , було проведено огляду місця події, в ході якого у громадянина котрий представився ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , було вилучено водійське посвідчення видане на його імя серії НОМЕР_2 , видане 01.08.2018 року у ТСЦ № 2643.

Наведені обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000049 (а.с.4), рапорт працівника поліції (а.с. 5), протокол огляду місця події (а.с. 6-7); пояснення ОСОБА_7 , (а.с. 8); постановою про визнання речовими доказами (а.с.10).

І оскільки на думку дізнавачки, наведені обставини вказують на те, що могло бути вчинено кримінальний проступок, передбачений частиною 4 статтею 358 КК України, а вилучена річ відповідає ознакам речового доказу, з метою її збереження, на цю річ слід накласти арешт із повною забороною користуватись, відчужувати та володіти цією річчю. Позаяк, якщо цього не зробити, з огляду на властивості вказаної речі та її правову цінність як майбутнього доказу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статтею 358 КК України правопорушник може її приховати, змінити чи знищити.

Оцінка суду.

Слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

І розглядаючи клопотання про арешт майна фізичної особи, зокрема: водійського посвідчення, суд виходить із того, що тут має місце вирішення питання про втручання держави у право власності особи на вказану річ, оскільки неправомірність набуття у їх власність не доведена.

Суд одразу відзначає, що в силу положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Також суд застосовує і враховує положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за якими, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тож, з огляду на викладене, право власності не є абсолютним і може зазнавати втручання держави, в тому числі шляхом позбавлення особи такого права, але тільки в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

А тут суд враховує, що положеннями частини 1 статті 16 КПК України передбачено, що на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку передбаченому цим кодексом, під час кримінального провадження допускається позбавлення або обмеження права власності. А згідно з положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України у зміст права власності, яке може бути обмежено або якого може бути позбавлено під час кримінального провадження, входять всі три правомочності: володіння, користування і відчужування майном.

В силу положень частини 1 статті 16, з урахуванням норм статті 131 та частини 1 статті 170 КПК України, під час кримінального провадження, з метою досягнення його дієвості, позбавлення або обмеження права власності будь-якої особи може мати місце при застосуванні арешту, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому стаття 170 КПК України уточнює, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина 1); завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження,псування, знищення, перетворення, відчуження (частина 1); арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу (частина 2 і 3) .

Клопотання обґрунтовано тим, що вилучена річ може бути речовим доказом кримінального проступку, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України, оскільки відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, і тому може бути предметом арешту.

Положення частини 4 статті 358 КК України передбачають, що використання завідомо підробленого документа є кримінальним проступком.

При цьому суд враховує, як це вказано у частині 1 статті 98 КПК України, що речові докази це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

А тому, з огляду на викладене, суд погоджується із аргументами дізнавача про те, що вилучена нею річ, може бути предметом арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що вона відповідає критеріям речового доказу, зазначеним у статті 98 КПК України та може бути використана як речовий доказ по кримінальному провадженню щодо кримінального проступку передбаченого частиною 4 статті 358 КК України.

Також, з огляду на суть цих речей та їх правову цінність, як доказу кримінального проступку, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України, суд погоджується із тим, що ця річ, якщо її повернути особі, може бути прихована, змінена або знищена будь-якою людиною, в тому числі й нею самою, і тому з метою запобіганню цьому, на вказану річ слід накласти арешт. Внаслідок чого та з огляду на додані до клопотання матеріали, у їх сукупності, суд вважає доведеним необхідність застосування арешту із вказаних вище правових і фактичних підстав, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (запобігання можливості приховування, зміни чи знищення речей).

В силу положень частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження (а значить і арешту майна) не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Суд вважає, що доданими до клопотання матеріалами, у їх сукупності, дізнавач дійсно доводить, що: існує обґрунтована підозра вважати, що було вчинено кримінальний проступок, передбачений частиною 4 статті 358 КК України, і ступінь його тяжкості є підставою для застосування арешту вказаної дізнавачем речі, яка може бути доказом правопорушення; потреби досудового розслідування, зокрема збір доказів та недопущення їх приховування, зміни чи знищення, виправдовують повний арешт речей, які за своїми властивостями можуть бути приховані, змінені чи знищені, якщо не заборонити користування, розпорядження і відчуження цих речей; і саме завдяки арешту може бути виконано таке завдання, як запобігання приховуванню, зміні чи знищенню доказів.

Також, з метою повного виконання положень частини 2 та частини 4 статті 173 КПК України суд враховує і відзначає, що необхідність виконання доведеного дізнавачем завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення інтересів досудового розслідування в аспекті збирання і збереження речових доказів, виправдовує той ступінь втручання у право власності про який просить дізнавач (повна заборона користування, володіння і відчуження); такий спосіб втручання є розумним, співрозмірним із вказаним завданням, а його наслідки є допустими і не суттєвими, а сам спосіб арешту є необхідним.

Таким чином, на підставі викладеного вважаю, що дізнавач довів перед судом наявність усіх підстав, з наявністю яких закон дозволяє втручання у право власності людини тією мірою, тим способом і для тієї мети, для яких це просить дізнавач. А тому, клопотання слід задовольнити.

Отже, на підставі наведеного та керуючись статтями 2,3,7-33,36-40-1,84-99,103-117,131-132,167-175, 214-219,298-301,309-310,369-372,376,532 КПК України слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання дізнавача сектору дізнання Коломийського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області: ОСОБА_3 , погоджене прокурором Коломийської окружної прокуратури: ОСОБА_4 про арешт майна фізичної особи - задовольнити.

Накласти арешт на майно шляхом заборони володіти, користуватись і відчужувати: водійське посвідчення видане на ім`я ОСОБА_7 , НОМЕР_2 (видане 01.08.2018 року у ТСЦ № 2643), яке 16.02.2024 року було вилучено під час огляду місця події, з метою його збереження, як речового доказу до завершення проведення досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає безумовному негайному виконанню дізнавачем, слідчим, прокурором до скасування арешту, у встановленому кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Проінформувати заінтересованих осіб про ухвалу шляхом вручення або надсилання її копії.

Повний текст ухвали виготовлено 26 лютого 2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1