Справа № 454/1942/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/722/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року про накладення арешту на майно,

з участю: представника адвоката ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

цією ухвалою задоволено клопотання.

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000084 від 25 травня 2024 року на вилучені документи - Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 видане Близнюківським РВК Харківської області та довідку ВЛК № 1920/1 видану Близнюківським районним військовим комісаріатом Харківської області на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про непридатність до військової служби з виключенням (зняттям) з військового обліку та залишити на зберіганні у ВП АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання старшого дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 2 Червоноградського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_8 про накладеня арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000084 від 25.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , видане Близнюківським РВК Харківської області та довідку ВЛК № 1920/1 видану Близнюківським РВК Харківської області на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про непридатність до військової служби з виключенням (зняттям) з військового обліку.

Вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали від 31.05.2024 вимог ст. 370 КПК України слідчим суддею не було дотримано, в ухвалі не наведено встановлених досудовим розслідуванням обставин, з посиланням на допустимі докази, а також мотивів, з яких слідчий суддя виходив, ініціюючи питання про накладення арешту на майно, та дійшов висновку про існування потреб досудового розслідування, які б виправдовували такий ступінь втручання у право власності особи, який унеможливлює її право на відчуження, розпорядження та користування майном, а тому оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Зазначає, що слідчим суддею розглянуто та задоволено клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000084 від 25.05.2024, подане неуповноваженою особою старшим дізнавачем СД ВП №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_8 (всупереч ч. 2ст. 64-2 КПК України, ч. 1 ст. 171 КПК України).

Вказує, що слідчим суддею постановлено ухвалу про арешту майна із пропуском встановлених ч. 6 ст. 173 КПК України процесуальних строків.

Зауважує, що оскільки ОСОБА_6 був виключений з військового обліку 24.10.2018, а тому, фактично не має статусу призовника, військовозобов`язаного або резервіста, очевидним є те, що інформація щодо нього не може знаходитися у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а тому вказана ознака підроблення документа теж не відповідає дійсності та безумовно не може враховуватися слідчим суддею при розгляді клопотання про накладення арешту на майно.

Звертає увагу на те, що клопотання дізнавача та матеріали, додані до нього на дату звернення до слідчого судді із цим клопотанням, не містять постанови дізнавача про визнання вилучених документів речовими доказами по цьому провадженню № 0000084 від 25 травня 2024 року і їх приєднання до провадження, як не містить посилання на відповідну постанову і саме клопотання, отже, вилучене майно не набуло ознак речових доказів, що безумовно виключає будь які підстави для накладення на них арешту.

В судове засідання апеляційного суду прокурор не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив. З урахуванням наведеного та положень ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі осіб, які без поважних причин не з`явились до суду.

Заслухавши доповідь судді, виступ представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Так, згідно з клопотанням, старшим дізнавачем СД ВП №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_8 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від «25» травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.05.2024 у ВП №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області зареєстровано повідомлення на лінію 102 від ДПСУ про те, що при спробі перетину державного кордону у пункті пропуску "Угринів-Долгобичув", що в АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_3 надав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, які містять ознаки підроблення.

25.05.2024 проведено огляд місця події, під час якого виявлено та вилучено Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 видане Близнюківським РВК Харківської області та довідку ВЛК № 1920/1 видану Близнюківським районним військовим комісаріатом Харківської області на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про непридатність до військової служби з виключенням (зняттям) з військового обліку.

25.05.2024 сектором дізнання ВП №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області по вказаних матеріалах внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Постановою начальника СД ВП № 2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 від 25.05.2024, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 видане Близнюківським РВК Харківської області та довідку ВЛК № 1920/1 видану Близнюківським районним військовим комісаріатом Харківської області на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про непридатність до військової служби з виключенням (зняттям) з військового обліку та залишити на зберіганні у ВП АДРЕСА_1 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000084 від 25.05.2024.

Також з клопотання про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

Окрім того, зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Доводи апелянта щодо того, що дане клопотання було подано неуповноваженою службовою особою, а саме дізнавачем, а не слідчим чи безпосередньо прокурором, колегія суддів вважає є безпідставними, оскільки відповідно до положень 40-1 КПК України при здійсненні дізнання дізнавач наділяється повноваженнями слідчого, у тому числі п. 4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України передбачені повноваження дізнавача звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а тому порушень вимог законодавства в цій частині не вбачається.

Посилання апелянта про те, що наведені доводи, за яких суд дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання, не відповідають вимогам ч. 1 ст. 173 КПК України, а тому оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необгрунтованою, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно та вірно відображено у рішенні слідчого судді, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вилучені документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або ж є знаряддями вчинення кримінального правопорушення та має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, з метою збереження та фіксації слідової інформації вчинення кримінального правопорушення, проведення відповідної експертизи документів, недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, пересування, передачі, зазначених вище документів, що може перешкоджати встановленню об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні, відтак є необхідність в накладенні арешту на вилучені документи.

Таким чином, доводи, на які покликається в апеляційній скарзі адвокат висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ст. 173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянтом, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді