ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/2475/23 Номер провадження 11-кп/814/1522/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000642 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 09 квітня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, з середньою освітою, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 07 червня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 на домашній арешт відмовлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, у другій половині літа 2020 року, ОСОБА_8 дізналася, що її донька ОСОБА_9 , яка офіційно перебувала у шлюбі з ОСОБА_10 , який перебував за кордоном на заробітках, почала зустрічатися з ОСОБА_11 . В зв`язку з цим, ОСОБА_8 почала просити доньку повернутися до свого чоловіка, але остання відмовилась, в результаті чого між ними виникла сварка та ОСОБА_9 переїхала жити до ОСОБА_11 . Дізнавшись про це, ОСОБА_10 02.03.2023 року повернувся на територію України, з метою відновлення стосунків із дружиною, та почав проживати в будинку своєї тещі ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою перешкоджання своїй доньці у розірванні шлюбу, у ОСОБА_8 виник умисел на вбивство ОСОБА_11 .

Не маючи змоги заподіяти смерть іншої особи самостійно, ОСОБА_8 вирішила замовити вбивство ОСОБА_11 , тобто скоїти умисне вбивство на замовлення.

Підшукуючи виконавця, ОСОБА_8 у серпні 2023 року в м.Лохвиця Миргородського району Полтавської області зустрілася із залегендованою особою ОСОБА_12 , якому розповіла про свої наміри та запропонувала підшукати особу, яка за грошову винагороду скоїть умисне вбивство.

16.09.2023 року, близько 15.30 год., поблизу будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 зустрілася із ОСОБА_12 та іншими залегендованими особами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Під час зустрічі ОСОБА_12 рекомендував даних осіб, які мають можливість вирішити її питання.

В подальшому ОСОБА_12 покинув місце та залишив ОСОБА_8 із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Під час розмови ОСОБА_8 розповіла про свої протиправні наміри та надала інформацію про місце проживання ОСОБА_11 , номер його мобільного телефону та надала фотографії його зовнішності. При цьому, ОСОБА_8 зазначила розмір винагороди за вбивство в розмірі 1500 доларів США та передала завдаток в розмірі 200 доларів США. Крім того, ОСОБА_8 пояснила, що після отримання інформації, яка підтвердить смерть ОСОБА_11 , вона передасть залишок грошових коштів у сумі 1300 доларів США.

В подальшому, працівниками поліції було зімітовано умисне вбивство ОСОБА_11

20.09.2023 року, близько 12.00 год., ОСОБА_8 зустрілася з виконавцями ОСОБА_13 та ОСОБА_14 поблизу свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Під час зустрічі залегендовані особи повідомили про виконане завдання та надали відповідну підтверджуючу інформацію, після чого ОСОБА_8 передала їм решту винагороди в розмірі 1300 доларів США.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив про наявність на розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вказує, що судом не враховано, що обвинувачена ОСОБА_8 постійно проживає за однією адресою, має двох дорослих дітей, онуків та рідну сестру, є особою похилого віку, має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного лікування, позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, наміру ухилятися від суду, вливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не має.

Крім того, суд, всупереч положенням ч.3 ст.183 КПК України, не визначив розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою передбачених КПК України обов`язків.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинувачену ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною і обгрунтованою та просив залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0000642 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст.199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Суд належним чином врахував наявність ризику переховування ОСОБА_8 від суду, оскільки вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічного позбавлення волі, звернувши увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою в інкримінованому правопорушенні, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Крім того, непереконливими є доводи, що на даний час ризики, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні чи суттєво зменшилися, оскільки при встановленні наявності ризику впливу на потерпілих, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст.ст. 352, 353 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на учасників провадження існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, оскільки судовий розгляд не завершений та суд вправі допитувати учасників провадження повторно або додатково, досліджувати докази для об`єктивного встановлення фактичних обставин справи.

Перебуваючи на волі, обвинувачена ОСОБА_8 може вчинити дії, спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При цьому, всупереч доводам захисника, існує ризик впливу ОСОБА_8 на свідків та потерпілого, оскільки у даному кримінальному провадженні свідками є не лише залегендовані особи, а й ті, які обвинуваченій відомі.

Крім того, про можливість перешкоджати здійсненню кримінального провадження свідчить характер інкримінованого кримінального правопорушення, об`єктом якого є життя людини.

Доводи апелянта про наявність позитивно характеризуючих особу обвинуваченого даних, не спростовують висновку суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі непродовження строку тримання під вартою.

Жодний інший, більш м`який запобіжній захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, що існували на момент вирішення питання про обрання запобіжного заходу та на даний час не зменшились.

Крім того, відповідно до роз`яснень ВС №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, як відповідний ризик враховано запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Також матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №1122 від 21.11.2012 затверджено Порядок надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, відповідно до якого зазначеним особам безперешкодно надається медична допомога у закладах охорони здоров`я відповідно до специфіки захворювання.

Також, суд, з урахуванням положень ч.4 ст.183 КПК України, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визначення застави при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені апелянтом доводи, не можуть бути безумовними підставами для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи наведене, висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою ґрунтується на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 09 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4