Справа №766/2795/24
н/п 1-кп/766/2489/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2024 року м. Херсон

Херсонський міський суду Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченої: ОСОБА_4

захисників: ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

під час відкритого судового засідання в залі суду м. Херсона з розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000020 від 28.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, розглянувши клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої, -

в с т а н о в и в:

03.04.2024 до Херсонського міського суду Херсонської області надійшло клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» строком на 60 днів без права внесення застави.

1.Доводи клопотання

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 у період з 23.09.2022 по 24.09.2022, перебуваючи на тимчасово окупованій території України в АДРЕСА_1 , достовірно розуміючи, що Україна є унітарною державою, суверенітет України поширюється на всі її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою, діючи умисно, протиправно, з метою завдання шкоди національним інтересам України, добровільно прийняла активну участь в проведенні незаконного референдуму, організованому представниками окупаційної влади на тимчасово окупованій території у період з 23.09.2022 по 27.09.2022, за активного сприяння з боку військових рф, якими розміщено стіл, ширми, урни для голосування, з використанням символіки рф у вигляді прапора, активно залучала громадян України до голосування щодо входження Херсонської області у склад рф шляхом закликів зі словами «Проголосуйте за нашу великую Россию, вы же понимаете, что Россия здесь навсегда! Херсон это Россия!», а також надання роз`яснень учасникам референдуму, які прийняли участь в голосуванні, з приводу правильності заповнення бюлетенів.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на думку прокурора є наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому розуміючи тяжкість вірогідного покарання може намагатись уникнути кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків, оскільки обвинувачена обізнана щодо місця проживання останніх, а тому може з ними безперешкодно контактувати; вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема вчиняти інші дії, направлені на завдання шкоди державі Україна. На переконання прокурора за наявності вищезазначених ризиків об`єктивно необхідним є застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Крім того прокурор звертає увагу на ту обставину, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються в тому числі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-1 КК України може бути застосовано лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

2. Доводи сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала з підстав наведених у ньому. Зазначила, що судом апеляційної інстанції, не зважаючи на відмову слідчого судді в обранні запобіжного заходу, було двічі акцентовано увагу на тому, що обрання саме тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є доцільним та виправданим, з огляду на обставини справи.

3. Доводи сторони захисту.

Сторона захисту заперечила проти клопотання прокурора. Обґрунтовуючи свою позицію зазначили, що при обранні запобіжного заходу завжди існує можливість впливу на будь-які докази шляхом випадкового або умисного пошкодження речових або письмових доказів, впливу на волю та свідомість свідків. У свою чергу клопотання прокурора не містить посилання на матеріали, які обґрунтовують заявлені нею ризики для застосування запобіжного заходу. При цьому ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

На противагу зазначеному у клопотанні прокурора відсутні жодні посилання на зміну місця проживання або перебування обвинуваченої, посилання на твердження свідків у даному кримінальному провадження щодо здійснюваного на них тиску з метою зміни раніше наданих показань, посилання на існування документів, які б свідчили про вчинення подібних дій обвинуваченою в минулому, а також посилання на відомості щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. У той же час беззаперечною є та обставина, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, від органу досудового розслідування не ухилялась, про що свідчить та обставина, що навіть після відмови у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 самостійно являється на засідання суду.

На переконання сторони захисту прокурором наведені лише абстрактні, нічим не підтверджені припущення щодо існування ризику втечі, проте не надано жодних доказів, які б свідчили про існування такого ризику. Більше того, ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, оскільки постійно проживає за місцем своєї реєстрації, має на утриманні мати похилого віку.

Також вважали за необхідне зауважити, що ними було заявлено клопотання про повторний допит свідків сторони обвинувачення, проте відповідна дія навіть на виконання ухвали слідчого судді здійснена не була, оскільки переважна більшість свідків відсутня в м. Херсоні.

Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення є також надуманим, оскільки події, інкримінована ОСОБА_8 мали місце у вересні 2022 року, тоді як до вирішення клопотання щодо застосування запобіжного заходу пройшло більше 1,5 року, протягом яких ОСОБА_4 жодних протиправних дій не вчинила, а протилежні відомості до матеріалів справи не долучено. Крім того з листопада 2022 року окупаційна влада на території м. Херсона відсутня, а тому неможливою є співпраця з нею.

Також зауважили, що ОСОБА_4 мала можливість під час оголошення евакуації окупаційною владою в листопаді 2022 року залишити м. Херсон, проте відповідною можливістю не скористалась. Важливими також є відомості, що характеризують обвинувачену, яка за місцем проживання характеризується позитивно, має певні проблеми зі здоров`ям, що може загостритись у разі поміщення її до закладу попереднього ув`язнення.

Обвинувачена ОСОБА_4 заперечила проти клопотання прокурора, звернувши увагу суду на ту обставину, що скористалась послугами адвокатів згідно самостійно укладеного договору, оскільки має твердий намір довести и свою невинуватість в інкримінованому правопорушенні, а відповідно не має жодного намір ухилятись від суду. Просила суд врахувати ту обставину, що на її утриманні перебуває мати похилого віку, яка потребує сторонньої допомоги та піклування.

4. Оцінка та висновки суду.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 8 ст. 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України). Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

4.1. Щодо наявності обґрунтованої підозри

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання суду належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У п. 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» ЄСПЛ вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

У судовому засіданні судом, з огляду на стадію судового розгляду, зібрані під час досудового розслідування докази не досліджувались, проте беззаперечним доказом можливої причетності ОСОБА_4 до інкримінованого їх кримінального правопорушення є обвинувальний акт, з розгляду якого судом було призначено судовий розгляд і який було розпочато з подальшим визначенням порядку та обсягу дослідженні доказів.

З урахуванням обсягу зібраних під час досудового розслідування доказів, органом досудового розслідування 21.02.2024 ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, про що і свідчить обвинувальний який надійшов на розгляд до суду 23.02.2024.

Наведена обставина свідчить про можливу причетність ОСОБА_4 до злочину, у вчиненні якого вона обвинувачується органом досудового розслідування, а тому оголошена підозра є цілком обґрунтованою, а висновки органу досудового розслідування не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими. Отже, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останньою кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин, отже вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу щодо обвинуваченої.

4.2. Щодо наявності ризиків

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на існування таких ризиків:

- ризик переховування обвинуваченої від органів досудового розслідування та суду;

- ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Кримінально-процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачена ОСОБА_4 зможе переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, з огляду на таке.

Так, остання обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, який є тяжким злочином відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади строком до 15 років з конфіскацією майна або без такої. Звільнення від кримінальної відповідальності чи звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення такого характеру злочинів загальні правила призначення покарання згідно Кримінального кодексу України не допускають. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями , що передбачені ст. 178 КПК. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності ризику переховування суд також звертає увагу на ту обставину, що особливості відповідальності за кримінально карані посягання у сфері охорони основ національної безпеки, забезпечення захисту життя, здоров`я, прав і свобод людини в умовах воєнного стану та необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження у суворій відповідності до вимог КПК з метою забезпечення ефективності кримінального провадження, оперативного припинення злочинної діяльності.

Коли особа обґрунтовано підозрюється у вчиненні дій, спрямованих на підрив основ національної безпеки України, використовуючи для цього найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, це свідчить як про підвищений ступінь суспільної небезпеки такого злочину, який вчиняється в умовах воєнного стану, так і про підвищену ступінь суспільної небезпечності особи, яка вчиняє відповідні дії.

Ризик незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Також обґрунтованим вважає суд і твердження сторони обвинувачення щодо існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Оцінюючи наявність цього ризику суд бере до уваги той факт, що судовий роозгляд даного кримінального провадження перебуває на початковому етапі та стороні обвинувачення потрібно буде допитати ряд свідків для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні. Анкетні дані допитаних під час досудового розслідування свідків відомі обвинуваченій, оскільки останній матеріали кримінального провадження було відкрито в порядку ст. 290 КПК України. Та обставина, що останні за твердженням сторони захисту відсутні на території м. Херсона не є запорукою неможливості здійснення впливу на них зі сторони обвинуваченої, яка не обмежена у засобах комунікації, перебуваючи за місцем свого проживання.

При оцінці існування цього ризику суд також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Ризик здійснення тиску на свідків може бути визнано належною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на початкових стадіях провадження (Рішення ЄСПЛ «Яжинський проти Польщі»).

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Суд не погоджується з твердження сторони обвинувачення щодо наявності зазначеного ризику, оскільки ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, з часу деокупації м. Херсона до моменту оголошення підозри у вчиненні інших кримінальних правопорушень, направлених на порушення суверенітету України помічена не була, має міцні соціальні зв`язки, офіційно працевлаштована, за місцем проживання характеризується позитивно.

Наведені обставини у своїй сукупності ставлять під сумнів заявлений стороною обвинувачення ризик.

Ті ж обставини, що ОСОБА_4 раніше не судима, є пенсіонеркою, має постійне місце проживання та проживає із матір`ю похилого віку, позитивно характеризується, не нівелюють ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. ст.177 КПК України, оскільки існували і на момент вчинення інкримінованого їй злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в її поведінці. Наявність повнолітніх дітей , які перебувають наразі за кордоном, не є обставинами, що нівелюють наведені вище ризики, оскільки проживання дітей за кордоном не можна визнати фактором, який буде стримувати підозрювану від ризику переховування від органу досудового розслідування та суду чи незаконно впливати на свідків.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_4 з`являється до суду не є достатніми підставами для висновку про недоведеність існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, як і не містять матеріали справи відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування підозрюваної під вартою.

4.3. Значення інших обставин в контексті встановлених ризиків та з`ясування можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, який зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України

За змістом ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (ст. 178 КПК України).

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (ч. 6 ст. 176 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У той же час, з урахуванням доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , характеру та обставин справи, дійшов висновку, що на теперішній час, застосування більш м`яких запобіжних заходів в контексті вимог діючого криміналь процесуального законодавства є неможливим. При цьому суд враховує, що вік та стан здоров`я обвинуваченої не виключають можливості тримання її під вартою. Надані ж суду документи на обґрунтування стану здоров`я ОСОБА_4 відповідні висновки суду не спростовують.

За таких підстав клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою належить задовольнити.

4.4. Щодо можливості визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-2553 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. ст. 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України (ч. 4 ст. 182 КПК України).

У клопотанні прокурор не просить застосувати до обвинуваченої заставу, проте враховуючи вищезазначені правила КПК України, позитивні характеристики ОСОБА_4 , відсутність судимостей, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного зареєстрованого місця проживання, а також офіційне працевлаштування, суд приходить до висновку, що відносно останньої, можливо визначити заставу як альтернативу до запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 4 ст. 182 КПК України).

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

У той же час слід не допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави (абзац 4 п. 16 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» №511-550/0/4-13 від 04.04.2013).

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинувачену від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Отже дослідивши матеріали клопотання, а також документи задані стороною захисту на спростування останнього, суд з урахуванням майнового стану обвинуваченої, характеру інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, доведених ризиків, вважає, що застава у межах, визначених п. 2 ч. 4 ст. 182 КПК України здатна забезпечити виконання останньою покладених на неї обов`язків, а тому на думку суду, цілком здатною забезпечити виконання належної процесуальної поведінки з боку обвинуваченої є застава в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на дату розгляду клопотання становить 181 680 гривень

Відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати за вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд до України; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Обов`язки, передбачені ч. ч. 5, 6 ст. 194 КПК України можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме: до «03» червня 2024 року.

?Взяти ОСОБА_4 під варту в залі суду.

Визначити обвинуваченій ОСОБА_4 заставу у розмірі 60 (шістдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят) гривень.

Застава може бути внесена обвинуваченою, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації Херсонської області за реквізитами: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26283946; Банк отримувача ДКСУ, Територіальне управління Державної судової адміністрації; Код банку отримувача (МФО) 820172; Рахунок отримувача: UA0001110.

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченої обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави покласти на обвинувачену такі обов`язки:

1) прибувати за вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд до України;

5) утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити 2 (два) місяці з моменту внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченій, заставодавцю, що у випадку внесення застави, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації Херсонської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи для попереднього ув`язнення.

Роз`яснити обвинуваченій та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом 5 (п?яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1