КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду об`єднані кримінальні провадження № 0002055, № 0010725, № 0002695, № 0002784 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року, ухвалений щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, громадянина України, раніше судимого - 30.07.2018 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 5 місяців, звільненого 17.09.2018 року з ДУ «Київський слідчий ізолятор» по відбуттю строку призначеного покарання,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Озлів Млинівського району Рівненської області, громадянина України, раніше судимого - 20 липня 2020 року вироком Київського апеляційного суду за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення месенджеру «Вайбер»,

законних представників - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено кожного до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України, суд звільнив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк ОСОБА_9 2 (два) роки, а ОСОБА_8 1 (один) рік 6 місяців та поклавши на них обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком ОСОБА_18 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України та засуджено до покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_18 , призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

У відповідності з вимогами ст.ст. 75, 76, 104 КК України, суд звільнив ОСОБА_18 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Також суд вирішив питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 19 лютого 2017 року приблизно о 02 годині 50 хвилин, перебували біля будинку № 17 по вул. Олени Теліги, в м. Києві, та побачили раніше невідомого їм ОСОБА_19 , який йшов по тротуару вздовж проїжджої частини дороги по вулиці Олени Теліги, курячи електронну цигарку, яку тримав у руці. В цей час у ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_19 .

З метою реалізації спільного протиправного умислу, направленого на відкрите викрадення майна ОСОБА_19 , за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою забезпечення безперешкодного вчинення кримінального правопорушення, було розподілено ролі та розроблено злочинний план, відповідно до якого ОСОБА_18 мав першим підійти до ОСОБА_19 , використовуючи в якості приводу для початку спілкування прохання закурити та, таким чином, заволодіти електронною цигаркою ОСОБА_19 . Одразу після цього передати її під приводом паління ОСОБА_9 , який піддійте відразу після того, як ОСОБА_18 візьме цигарку в руки, а ОСОБА_9 , в свою чергу, одразу передасть цигарку ОСОБА_8 , який мав підійти останнім та довести злочин до кінця. Після цього, ОСОБА_18 та ОСОБА_9 мають відволікати увагу ОСОБА_19 , або утримувати його, тим самим забезпечити ОСОБА_8 часом для безперешкодного залишення місця події та доведення кримінального правопорушення до кінця.

Реалізуючи свій протиправний умисел, 19 лютого 2017 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, перебуваючи на узбіччі вздовж проїжджої частини в районі будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, відповідно до розробленого плану, ОСОБА_18 підійшов до ОСОБА_19 , який палив електронну цигарку та попросив закурити. ОСОБА_19 , в свою чергу, відмовив йому в задоволенні прохання. Після цього, ОСОБА_18 , перебуваючи навпроти ОСОБА_19 , з метою відкритого викрадення чужого майна, діючи відповідно до заздалегідь розробленого плану, групою осіб з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вирвав з руки потерпілого ОСОБА_19 електронну цигарку, яку відразу передав ОСОБА_9 , котрий підійшов у момент, коли цигарка була у руках ОСОБА_18 .

ОСОБА_9 , діючи відповідно до злочинного плану, не реагуючи на зауваження та прохання повернути майно з боку ОСОБА_19 , одразу передав електронну цигарку ОСОБА_8 , який підійшов після того, як цигарку в руки взяв ОСОБА_9 . В свою чергу, ОСОБА_8 , діючи відповідно до заздалегідь розподілених ролей та розробленого плану, після отримання цигарки від ОСОБА_9 , не реагуючи на вимоги потерпілого ОСОБА_19 зупинитися та повернути йому власне майно, почав бігти в напрямку будинку АДРЕСА_4 . В той же час ОСОБА_18 та ОСОБА_9 перегородили дорогу потерпілому ОСОБА_19 , чим позбавили його можливості наздогнати ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 місце вчинення кримінального правопорушення залишили, а викраденою електронною цигаркою «Sigilei 213 New Black» розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_19 матеріальної шкоди на суму 2 470 (дві тисячі чотириста сімдесят) грн.

Крім того, 09 вересня 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , перебуваючи по вул. Олени Теліги в м. Києві, за попередньою змовою групою осіб, повторно, вирішили відкрито заволодіти чужим майном з метою власного збагачення.

З метою реалізації свого спільного протиправного умислу, спрямованого на повторне, відкрите викрадення чужого майна групою осіб, ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , перебуваючи біля станції метро «Дорогожичі», а саме на перехресті вул. Олени Теліги та вул. Академіка Щусєва в м. Києві, почали шукати осіб, майном яких вони зможуть заволодіти.

10 вересня 2017 року приблизно о 00 годин 30 хвилин ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , звернули свою увагу на раніше їм невідомих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, звернулись до них із запитанням щодо місця знаходження магазину, який працює цілодобово. ОСОБА_18 та ОСОБА_9 повідомили ОСОБА_20 та ОСОБА_21 про розташування магазину «Еко-маркет» за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 13, який працює цілодобово.

ОСОБА_20 та ОСОБА_21 отримавши інформацію про місце розташування магазину, який працює цілодобово, пішли у його напрямку, а ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне, відкрите викрадення чужого майна, прослідували за ними.

ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , переслідуючи ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , впевнились у тому, що останні зайшли в середину магазина «Еко-маркет», який розташований по вул. Дорогожицькій, 13 в м. Києві, самі підійшли до входу у вказаний заклад та почали очікувати.

10 вересня 2017 року о 00 годині 58 хвилин ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , придбавши у магазині «Еко-маркет» чотири пляшки пива, вийшли з магазину та через проїжджу частину перейшли до будинку АДРЕСА_5 , де вирішили придбати поліетиленовий пакет для придбаних продуктів харчування. ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне, відкрите викрадення чужого майна групою осіб, продовжили спостерігати за ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , йдучи слідом за ними.

10 вересня 2017 року о 01 годині 00 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 16, ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного умислу, підійшли до ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . В цей час ОСОБА_9 , з метою відволікання уваги останніх, завів з ними бесіду, а ОСОБА_18 , подовжуючи реалізацію спільного протиправного умислу, вихопив з лівої руки ОСОБА_20 пакет з пивом та побіг у напрямку вул. Академіка Щусєва в м. Києві, тим самим повторно, відкрито, за попередньою змовою групою осіб викрав чуже майно, а саме чотири пляшки пива «ZIBERT», об`ємом 1,25 літри, вартістю 25 гривень 89 копійок кожна, а всього на загальну суму 103 (сто три) гривні 56 копійок, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на повторне, відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_18 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , продовжили переслідувати ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Так, 10 вересня 2017 року о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_20 з ОСОБА_21 від буд. АДРЕСА_5 , з якої повернули на вул. Академіка Щусєва, а ОСОБА_18 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 слідували за ними. В цей час ОСОБА_18 спільно з ОСОБА_9 безпричинно чіплялися до ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , при цьому запитуючи про наявність грошових коштів.

10 вересня 2017 року приблизно о 01 годині 30 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Академіка Щусєва, 3, ОСОБА_18 спільно з ОСОБА_9 , погрожуючи фізичною розправою ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , висловили свою вимогу вивернути кишені та віддати їм свої грошові кошти, на що останні не відреагували.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_18 правою рукою зібраною у кулак, наніс один удар в область голови ОСОБА_21 , потім другий удар кулаком правої руки в область грудної клітини та третій удар правою ногою по лівій нозі потерпілого, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав. В подальшому, ОСОБА_18 повторно висловив ОСОБА_21 свою вимогу вивернути кишені та віддати йому грошові кошти. ОСОБА_21 , злякавшись реалізації погроз та подальшого застосування насильства зі сторони ОСОБА_18 , власноручно, з правої кишені своїх джинсів дістав 150 (сто п`ятдесят) гривень та передав останньому.

В цей час ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, кулаком правої руки наніс один удар у ліве плече ОСОБА_20 та повторно висловив вимогу вивернути кишені та віддати йому грошові кошти. ОСОБА_20 , злякавшись наступних погроз щодо застосування насильства зі сторони ОСОБА_9 , власноручно, з лівої кишені своїх джинсів дістав 125 (сто двадцять п`ять) гривень та пачку цигарок «PHILIP MORRIS» RED, вартістю 25 (двадцять п`ять) гривень, які передав останньому.

Таким чином, ОСОБА_18 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднано з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито викрали чуже майно на загальну суму 403 (чотириста три) гривні 56 копійок, після чого залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 покарання та ухвалити новий вирок в цій частині, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. ОСОБА_18 призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_18 , остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції обставини, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою особою, а також доповнити мотивувальну частину вироку обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_9 , а саме вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою особою. В решті вирок суду залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень та правильності правової кваліфікації дій обвинувачених, апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, як зазначає у своїй апеляційній скарзі прокурор, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, полягає у тому, що місцевим судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню, а саме однією із обставин, яка відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшує ОСОБА_8 покарання, судом визнано вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою особою. Проте, апелянт звертає увагу, на те, що інкриміноване кримінальне правопорушення, ОСОБА_8 вчинив у віці 19 років, тому суд незаконно застосував вимоги ст. 104 КК України при призначенні покарання.

Крім того, апелянт посилаючись на правові роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначає, що при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатись на статтю 75 К України, а щодо неповнолітньої особи - на статтю 104 КК України як на підстави для прийняття такого рішення. Разом з тим, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню щодо ОСОБА_9 , оскільки на момент вчинення кримінального правопорушення, останній був неповнолітнім, а тому відповідно до вимог ст. 66 КК України вважається обставиною, яка пом`якшує покарання.

Також, прокурор вважає, що у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на неї мають бути покладені всі обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки вони мають імперативну силу. Натомість, судом першої інстанції, на підставі ст. 76 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зобов`язано лише повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просила її задовольнити; пояснення сторони захисту, перш за все обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їх захисників та законного представника останнього, які, кожен окремо, частково погодилися з доводами апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинувачених; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а останнього, крім того, повторно та поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні не оспорюються фактичні обставини вчинених обвинуваченими дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність їх вини у вчиненні інкримінованих, кожному із них, кримінальних правопорушень, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої прокурором апеляційної скарги, тим більше, що вирок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, а дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

При призначенні обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виду та розміру покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахувавступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії тяжких злочинів, характер їх діянь, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення, дані про особу кожного із обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Зокрема, суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення був не судимою особою, неодружений, офіційно не працевлаштований, мав місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував, за місцем роботи у ТОВ «МАССМАРТ» та «Суши Вок» характеризується виключно з позитивної сторони, за результатами навчання у Київському вищому професійному училищі будівництва і дизайну здобув професію маляр-реставратор декоративно-художніх фарбувань ІІІ розряду, за час перебування під вартою в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» дотримувався правил розпорядку дня та не порушував умов утримання, а обвинувачений ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення був раніше не судимою неповнолітньою особою, перебував у розшуку у зв`язку з ухиленням від явки до суду, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав щире каяття, а відносно останнього ще й вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою особою.

Обставин, які б, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжували покарання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєних ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу кожного із них, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції визнав, що обвинуваченим необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

У той же час, враховуючи вищезазначені дані про особу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд першої інстанції прийшов до висновку, що їх перевиховання і виправлення цілком можливе без ізоляції від суспільства, а тому до кожного із них допустимо звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку.

При цьому суд, не знайшов підстав для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 з огляду на вчинене суспільно-небезпечне кримінальне правопорушення проти власності, корисливий мотив та відсутність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Таке покарання стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на переконання суду першої інстанції, буде необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги наведені в оскаржуваному вироку мотиви призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання, у тому числі щодо висновку суду про можливість їх виправлення без відбування покарання та застосування до них ст. 75 КК України, колегія суддів, виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 цього Кодексу, погоджується з рішенням суду, як щодо виду та розміру призначеного кожному із зазначених обвинувачених покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, так і щодо їх звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, незважаючи на це, колегія суддів вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та змінити вирок суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в частині призначеного їм покарання, з огляду на таке.

Як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченим покарання, суд першої інстанції дійсно безпідставно, скоріш за все внаслідок технічної помилки, а не порушень вимог законодавства, визнав обставиною, що пом'якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою особою, оскільки, станом на час вчинення кримінального правопорушення, останній мав повнолітній вік, та навпаки безпідставно не визнав такою обставиною щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , який, станом на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, ще не досяг повноліття, з урахуванням даних про день, місяць та рік їх народження.

Відповідно вказані обставини потягли за собою помилкове застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 при призначенні йому покарання та звільненні від його відбування з випробуванням, положень ст. 104 КК України і безпідставне незастосування положень цієї статті до обвинуваченого ОСОБА_9 , які підлягали застосуванню.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним виправити зазначені помилки шляхом внесення змін до оскаржуваного вироку, а не шляхом його скасування, зокрема щодообвинуваченого ОСОБА_8 та ухвалення нового вироку, оскільки як зазначено вище, вказані помилки мали технічний характер, а не стали наслідком неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як зазначає прокурор.

Крім цього, виправлення зазначених помилок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , шляхом внесення змін до оскаржуваного вироку, на думку колегії суддів, не погіршує його процесуального становища, в тому числі в частині призначеного йому покарання, а тому підстави для ухвалення нового вироку відсутні.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні щодо збільшення обвинуваченому ОСОБА_8 іспитового строку з 1 року 6 місяців до 2 років, а також щодо покладення на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 75 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для висновку про необхідність збільшення іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_22 , а обов`язки, покладені вироком суду на обох обвинувачених, які були звільнені від відбування покарання з випробуванням, не суперечать вимогам ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Таким чином, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким апеляційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково. Вказаний вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині призначеного їм покарання змінити, виключивши із мотивувальної частини вироку обставину, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , - вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, а з резолютивної частини вироку, посилання на застосування до останнього ст. 104 цього Кодексу.

Визнати обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та доповнити резолютивну частину вироку щодо ОСОБА_9 посиланням на застосування до останнього, крім ст. 75, ст. 104 КК України.

У решті вирок суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині призначеного кожному із них покарання - змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку обставину, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , - вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, а з резолютивної частини вироку, посилання на застосування до останнього ст. 104 цього Кодексу.

Визнати обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Доповнити резолютивну частину вироку щодо ОСОБА_9 посиланням на застосування до останнього, крім ст. 75, ст. 104 КК України.

У решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 761/23712/17

Номер провадження : 11-кп/824/696/2024

Категорія: ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_23

Доповідач - суддя ОСОБА_1