Провадження по справі № 1-кп/367/530/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ірпені кримінальне провадження № 0003333 від 07.11.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2023 року, приблизно о 15 годин 20 хвилин (точний час в ході судового розгляду не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці поблизу кав`ярні «Wake up Coffee», що знаходиться по АДРЕСА_2 , реалізуючи свій умисел, спрямований на відкрите викрадення грошових коштів ОСОБА_5 , вчинене в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді майнової шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, достовірно розуміючи що за його діями спостерігає потерпілий ОСОБА_5 , підійшов до кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться по АДРЕСА_2 та відкрито взяв з підвіконня пластикову банку із грошовими коштами ОСОБА_5 в сумі 2395 грн 40 коп. після чого почав тікати з місця події. У свою чергу потерпілий ОСОБА_5 на відстані близько 10 м від вказаної кав`ярні наздогнав та зупинив ОСОБА_4 , у зв`язку з чим останній виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України - закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, визнав та підтвердив фактичні обставини скоєння ним кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, повідомив, що приїхав до міста Ірпеня зібрати грибів, які хотів продати, не було коштів на обратну дорогу, а тому він підійшов до кав`ярні та схопив банку з грошима, але потерпілий його наздогнав, він йому віддав банку та чекав на приїзд поліції. У вчиненому щиро розкаявся, повідомив, що додатково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 2 500,00 грн.

Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що він є власником кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться по АДРЕСА_2 , а також працює в цій кав`ярні баристою. 07 листопада 2023 року, перебуваючи в кав`ярні на роботі, побачив, як до нього наближається хлопець, який схопив банку з грошима і втік. Він побіг за хлопцем і наздогнав його на відстані 10 метрів від кав`ярні з викраденою банкою з грошима. Повідомив, що обвинувачений повернув викрадене і відшкодував 2 500,00 грн. Просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавлення волі.

Прокурор у судовому засіданні просила суд призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Захисник у судовому засіданні просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69,75 КК України, оскільки останній щиро розкаявся у вчиненому та відшкодував шкоду завдану злочином, активно сприяв розкриттю злочину, додатково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому у розмірі 2500,00 грн.

Оскільки сторони кримінального провадження не оспорюють жодну з обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, і викладені в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, а тому відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції.

За таких обставини, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, показання яких відповідають фактичним обставинам справи, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд вважає, що обвинувачений надав суду правдиві показання, які відповідають встановленим судом обставинам справи та свідчать про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, а саме закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує тяжкість вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, вік обвинуваченого, його репутацію, обставини вчинення діяння, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, а також - обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачений має повну середню освіту, має офіційне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується формально посередньо, на момент постановлення вироку не працює, на момент вчинення злочину до кримінальної відповідальності не притягався, на момент ухвалення вироку є не судимим, за даними наявної документації на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважує на роз`яснення, що містяться у пункті 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду, відповідно до якого, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає «щире каяття» та «активне сприяння розкриттю злочину» з огляду на таке.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Судом було встановлено, що обвинувачений, висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочинів визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свої вчинки і розкаюється, добровільно сприяв органу досудового розслідування в установленні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, «щире каяття».

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Водночас, під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Так, після затримання за вчинення закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_4 одразу визнав всі обставини, щиро розкаявся, чекав на приїзд поліції, під час досудового розслідування він жодного разу не порушив процесуальні обов`язки та за першою вимогою з`являвся до слідчого та прокурора, під час допиту давав детальні показання про обставини та деталі вчинених злочинів.

Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, «активне сприяння розкриттю злочину», оскільки повідомлені обвинуваченим факти сприяння органу досудового розслідування розкриттю злочину не спростовані прокурором у судовому засіданні.

Такий висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 07.04.2021 справа №263/15605/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України суд не встановив.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зваживши на дані про особу обвинуваченого, його вік, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність таких, що його пом`якшують, «щире каяття» та «активне сприяння розкриттю злочину», «відшкодування збитку, завданого злочином», які суд визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, та такими, що в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого, свідчать про можливість призначення покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі за санкцією цієї норми, тобто із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, оскільки на переконання суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження в сукупності з тим, що після затримання за вчинення закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_4 одразу визнав всі обставини, щиро розкаявся, чекав на приїзд поліції, злочинними діями ОСОБА_4 шкоду фактично не заподіяно, оскільки кошти повернуто потерпілому, відшкодовано додатково фактично вартість викраденого майна у розмірі 2500 грн., враховуючи відомості про особу обвинуваченого, його вік, відсутність судимостей, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Застосування судом у цій справі інституту звільнення від відбування покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами скоєного і даними про особу винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого суд не застосовує.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати та цивільний позов відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 186 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (ЧОТИРИ) роки 6 (ШІСТЬ) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

пластикову банку в середині якої знаходились грошові кошти в паперовому вигляді: номіналом 20 грн - 36 шт., номіналом 50 грн - 6 шт., номіналом 100 грн. - 1 шт., номіналом 10 грн - 7 шт., номіналом 5 грн - 8 шт., номіналом 2 грн - 6 шт., номіналом 1 грн - 5 шт., та грошові кошти в металевому вигляді: номіналом 5 грн - 77 шт., номіналом 2 грн - 116 шт., номіналом 1 грн - 105 шт., номіналом 10 грн - 54 шт., номіналом 50 коп 10 шт., номіналом 10 грн - 14 шт.- повернути власнику.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Процесуальні витрати та цивільний позов відсутні.

Вирок суду першої інстанції в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України оскарженню не підлягає.

В іншій частині може бути оскаржено учасниками процесу протягом 30-ти діб з моменту його проголошення до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції до Ірпінського міського суду Київської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Направити копію вироку не пізніше наступного дня учасникам судового провадження, які не були присутні при оголошенні вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1