Справа № 953/996/24
н/п 1-кс/953/2995/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000185 від 03.02.2024 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, працюючого асистентом кафедри нейрохірургії в Харківському національному медичному університеті, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

24.04.2024 до суду надійшло клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000185 від 03.02.2024 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 02.02.2024, приблизно о 22:50 керував технічно справним автомобілем "Subaru Forester" р.н. НОМЕР_1 , та рухався по вул. Гвардійців Широнінців в м. Харкові з боку вул. Василя Стуса в напрямку пр. Ювілейного.

Під час руху по вул. Гв.Широнінців, ОСОБА_5 , рухаючись зі швидкістю приблизно 100 км/год, діючи необережно, проявив неуважність, не зменшив швидкості та не зупинив автомобіль перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим поблизу будинку № 27 по вул. Гв.Широнінців, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину по вказаній вулиці по пішохідному переходу (по дорожній розмітці "зебра"), позначеному з обох сторін дорожніми знаками "Пішохідний перехід" та дорожньою розміткою "зебра", рухаючись зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля і яку він об`єктивно міг виявити, та допустив на неї наїзд, чим порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_5 призвело до наїзду автомобіля "Subaru Forester" р.н. НОМЕР_1 під його керуванням на пішохода ОСОБА_7 .

За наслідками дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_7 , 1986 р.н., згідно з висновком судово-медичної експертизи, отримала наступні тілесні ушкодження: травми голови у вигляді саден та ран на волосяній частині голови та обличчі, крововиливів в м`які тканини голови в лобній ділянці зліва, лівій тім`яно-скроневій та потиличній ділянках зліва, крововиливів в ліві скроневі м`язи, субарахноїдальних крововиливів (під м`які мозкові оболонки) більш виражених у правій скроневій та потиличній частках головного мозку, багатоуламкового перелому кісток основи та склепіння черепу; травми тулуба у вигляді переривчастого садна на лівій бічній поверхні грудної клітки та живота, конструкційного (непрямого) перелому Х лівого ребра по середній пахвовій лінії з крововиливами в м`які тканини в зоні перелому, крововиливів в м`які тканини поперекової ділянки справа на рівні I-III поперекових хребців, розриву міжхребтового диску між X та XI, що навколо, та під мозкові оболонки спинного мозку в цих ділянках, також встановлені розриви та крововиливи в прикореневих обох ділянках та крововиливи в обидві плевральні порожнини; травми кінцівок у вигляді саден на тильній поверхні лівої кисті, на правому коліні по передньо-зовнішній поверхні, зовнішній поверхні лівого стегна та зовнішній поверхні правої гомілки в нижній третині, синців на правій гомілці в верхній третині по зовнішній та передньо-внутрішній поверхні, косопоперечного перелому правої великогомілкової кістки та фрагментарно-уламкового перелому малогомілкової кістки з розтрощенням її головки, з крововиливами в м`які тканини, що навколо. Причиною її смерті стала тупа сполучена травма тіла. В момент первинного контакту з транспортним засобом ОСОБА_7 перебувала в вертикальному (або наближеному до нього) положенні, правою задньо-бічною поверхнею була звернена до транспортного засобу, про що свідчать крововиливи в м`які тканини поперекової ділянки справа, синці та садна на правій задньо-зовнішній поверхні правої гомілки, характер переломів правих велико- та малогомілкових кісток. Решта пошкоджень утворилася в момент закидання тіла на автомобіль з подальшим його відкиданням на дорожнє покриття.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи в діях водія автомобіля "Subaru Forester" р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_5 виразилися в тому, що він рухаючись по вул. Гв.Широнінців м. Харкова, зі швидкістю приблизно 100 км/год, діючи необережно, проявив неуважність, не зменшив швидкості та не зупинив автомобіль перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим поблизу будинку № 27 по вул. Гв.Широнінців, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину по вказаній вулиці по пішохідному переходу (по дорожній розмітці "зебра"), позначеному з обох сторін дорожніми знаками "Пішохідний перехід" та дорожньою розміткою "зебра", рухаючись зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля і яку він об`єктивно міг виявити, та допустив на неї наїзд, що спричинило вищевказані наслідки.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 .

23.04.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Причетність ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими обґрунтовується пред`явлена підозра, а саме: протоколом огляду місця ДТП та схемою ДТП; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; висновком судово-автотехнічної експертизи; висновком судово-медичної експертизи.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду.

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_5 обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за інкримінований злочин, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, тобто намагатись затягувати розгляд кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про ризики передбачені п. п. 1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_5 , є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за інкримінований злочин, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, тобто намагатись затягувати розгляд кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого можливе покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Прокурор в судовому засіданні підтримала зазначене клопотання в повному обсязі, просила його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 причетність до вчиненого визнав у повному обсязі, надав послідовні покази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту заперечував, просив обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки він офіційно працевлаштований, працює лікарем нейрохірургом та має нічні чергування.

Захисник ОСОБА_6 підтримала позицію підзахисного, зазначила, що заперечує щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Вказувала на те, що ризики, наведені прокурором, є необґрунтованими, оскільки її підзахисний визнає вину в повному обсязі, наміру впливати на свідків немає, відшкодував шкоду, завдану потерпілому, під час проведення досудового розслідування не допускав порушення процесуальних обов;язків, з`являвся до слідчого за першим викликом, позитивно характеризується на роботі. Просила врахувати, що ОСОБА_5 офіційно працевлаштований лікарем нейрохірургом, який оперує, має нічні чергування, також на добровільних засадах працює в Ірпінській лікарні. Застосування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту унеможливить виконання ОСОБА_5 його функціональних обов`язків, оскільки передбачити час завершення операції та кількість осіб, які потребують невідкладної медичної допомоги неможливо. Просила обрати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, врахувавши наявні у нього міцні соціальні зв`язки.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, який наполягав на задоволенні клопотання, підозрюваного, захисника, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під домашнім арештом стосовно Стогнія АВ. слідчий суддя керується приписами ст. 194 КПК України, а саме: під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 03.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Судом встановлено, що 23.04.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування підозри ОСОБА_5 надано наступні докази: протокол огляду місця ДТП та схема ДТП; протокол допиту свідка ОСОБА_8 ; висновок судово-автотехнічної експертизи; висновок судово-медичної експертизи.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ним інкримінованого злочину.

У світлі обставин цього кримінального провадження досліджених матеріалів достатньо для того, щоб у рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність «обґрунтованої підозри».

Слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження чи продовження строку його дії, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

Щодо наявності ризиків.

Слідча суддя враховує наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи, що дії ОСОБА_5 , за вчинення яких повідомлено підозру, носить характер тяжкого злочину, з урахуванням наведених обставин, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

При оцінці доводів прокурора про існування ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Покази потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_5 , як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

У справі «О`Галлоран та Фанціс проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та керування автомобілем потенційно може завдати серйозної шкоди і ті, хто реалізували таке право, тим самим погодились нести відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Наявність на даний час ризиків передбачених п. п. 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України прокурором на доведено.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя вважає за необхідне клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного задовольнити частково, у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України , також на виконання вимог ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами матеріалів враховує відомості про особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, майновий та сімейний стан, а саме те, що він, раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштований лікарем нейрохірургом нейрохірургічного відділення № 2 КНП ХОР «ОКЛ», позитивно характеризується за місцем роботи, має міцні соціальні зв`язки.

З урахуванням наведеного, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також з урахуванням встановлених ризиків, тяжкості покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, слідчий суддя вважає можливим застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначено в клопотанні, у вигляді особистого зобов`язання, з покладанням обов`язків, передбачених в п.п. 1, 2, 3 ч.5 ст. 194 КПК України, з рахуванням усіх обставин справи, доказів в підтвердження підозри та особи підозрюваного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 червня 2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;

- не відлучатися з населеного пункту в якому мешкає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Зазначені обов`язки діють в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 червня 2024 року.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1