11 березня 2024 року Єдиний унікальний № 501/387/24 Провадження № 1-кп/501/73/24
ВИРОК

Іменем України

06 березня 2024 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одескьої області

у складі: головуючого - ОСОБА_1 секретар судових засідань ОСОБА_2

номер справи 501/387/24 провадження 1-кп/501/73/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що надійшов 16 серпня 2023 року від Одеської обласної прокуратури, номер кримінального провадження 0000002, внесеного до ЄРДР від 02 січня 2024 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гурзуф АР Крим, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні доньку- інваліда, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

участь у справі приймали: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану

Стислий зміст обвинувачення та встановлені обставини.

ОСОБА_3 , в період часу з серпня по вересень 2023 року (точна дата та час слідством не встановлені), займаючи посаду слюсара-ремонтника Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «РІСОІЛ ТЕРМІНАЛ» ( далі по тексту ТОВ «СП «РІСОІЛ ТЕРМІНАЛ») , перебуваючи на території відповідного підприємства розташованого за адресою: вул. Транспортна, 2А, м.Чорноморську Одеської області , будучи членом трудового колективу зазначеного підприємства, маючи умисел на вчинення виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, будучи обізнаним щодо розпочатого 24 лютого 2022 року відкритого воєнного нападу Російської Федерації на Україну, усвідомлюючи злочинність своїх дій, а також те, що його висловлювання може почутинеобмежена кількість працівників ТОВ «СП «РІСОІЛ ТЕРМІНАЛ» та інших осіб, які могли перебувати на території даного підприємства, бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, на території місця відпочинку для працівників ТОВ «СП «РІСОІЛ ТЕРМІНАЛ», у присутності не менше 5-х членів трудового колективу та працівників зазначеного підприємства, здійснив висловлювання в яких містилися виправдовування та заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, з наступним змістом ( мовою оригіналу):

«Россия проводит специальную военную операцию на территории Украины, направленную на защиту русскоязычного населения Донбасса (Донецкая и Луганская области)», яка направлена на виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році;

«вооруженные силы Украины обстреливают мирное население Донбасса, а именно военнослужащие ВСУ, а не армия рф, виноваты в разрушении города Мариуполь Донецкой области, убийствах и гибели мирных жителей г. Мариуполь», яка направлена на заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році;

«Украина воевала с ДНР и ЛНР, а не с Россией. Это не война с Россией, а гражданская война, внутренний конфликт», яка направлена на заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році;

«Юг Украины исторически сформировался русскоязычным, но сейчас вводится на законодательном уровне везде украинский язык, что могло ущемлять права русскоязычного населения. В связи с этим Россия начала проведение СВО, чтобы защитить русский язык в Украине и его население», яка направлена на виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні злочину за вищезазначеними обставинами, щиро покаявся, не заперечував проти зібраних по справі доказів, просив їх не досліджувати та розглядати справу, згідно положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, прохав це врахувати, також прохав врахувати що має на своєму утримані доньку інваліда.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , прохав застосувати покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

Прокурор ОСОБА_4 , враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї провини не заперечував проти розгляду справи за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

При визначені покарання вважав можливим враховуючи особу обвинувачуваного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні доньку с інвалідністю, його ставлення до скоєного, щире каяття, застосувати положень ст. 75 76 Кримінального кодексу України, а саме призначити покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном . Стягнути з обвинувачуваного судові витрати в сумі 3786.40 грн.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п. 150 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Яременко проти України.

Суд, переконавшись в тім, що обвинувачений розуміє фактичні обставини справи, в його добровільній та істинній позиції, а також те, що в подальшому він не в змозі буде оспорювати фактичні обставини справи в апеляційній інстанції, зібрані по справі докази не досліджував.

В зв`язку з викладеним суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України виправдовування, визнання , правомірною ,заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників, тобто виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Мотивувальна частина та правові норми застосовані судом.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з приписами ст.8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини вказує від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також ,має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до положень ст. 12 Кримінального кодексу України ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжкого злочину та призначає покарання достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Також, суд враховує особисті дані обвинуваченого: ОСОБА_3 , який раніше не судимий, одружений, має на утриманні дитину інваліда, має середню спеціальну освіту, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, тимчасово не працевлаштований.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 в порядку ч. 1 п. 1, 2 ст. 66 Кримінального кодексу України - є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 в порядку ст. 67 Кримінального кодексу України - судом не встановлено.

Судом враховуюються висновки органу з питань пробації , згідно яких виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства, та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінки ОСОБА_3 з метою виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 75, 76 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 Кримінального кодексу України мети не тільки кари, а також виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання ,виправлення засудженого.

Висновки суду.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність обставини, що пом`якшує покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення обов`язкового контролю за подальшою його поведінкою, та з покладанням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Судові витрати, пов`язані із залученням експертів, у кримінальному проваджені слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 , ч.15 ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання з випробуванням, строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

? періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

? повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

? не виїжджати за межі України бе погодження з уповноваженим органом з питань пробації

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралась.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судові витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 3786,40 грн.

Повний текст вироку виготовлений та проголошений 11 березня 2024 року о 9.00 години.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором, виключно з підстав, передбачених ст. 394 Кримінально-процесуального кодексу України до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ