ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/242/24 Справа № 199/5856/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня технічна, неодруженого, який є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у кримінальному провадженні № 0000429,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований ОСОБА_5 в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 27.06.2021 року по 16.11.2021 року.

Долю речових доказів вирішено.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

Обвинувачений 26.06.2021 року у період часу з 16:30 години по 19:30 годину, більш точного часу встановити не вдалося, перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де спільно вживали алкогольні напої. У вказаний період часу, перебуваючи у приміщенні спальної кімнати, в ході спілкування між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 раптово виник умисел, направлений на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , в той же день та період часу ОСОБА_5 , продовжуючи перебувати у приміщенні спальної кімнати за адресою: АДРЕСА_1 , наблизився до потерпілої ОСОБА_11 з переду та, знаходячись в безпосередній близькості обличчям до обличчя потерпілої, діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс один удар кулаком своєї руки в область грудної клітини зліва, від якого потерпіла ОСОБА_11 не втримала рівновагу та з висоти власного зросту впала на підлогу, вдарившись обома руками в області ліктьового суглобу.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , в той ж день та період часу ОСОБА_5 вийшов до приміщення кухні, де зі столу взяв дерев`яну скалку та, повернувшись до приміщення спальної кімнати, де на підлозі лежачи перебувала ОСОБА_11 , наніс вказаною скалкою не менше трьох ударів в область голови та обличчя потерпілої з лівої сторони та своїми руками наніс ще не менше чотирьох ударів в область голови та обличчя потерпілої, внаслідок чого остання втратила свідомість.

Не зупиняючись на досягнутому, доводячи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , ОСОБА_5 наніс своїми руками не менше двадцяти хаотичних ударів в область тулуба та кінцівок з лівої та правої сторони потерпілої.

Далі ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зник у невідомому напрямку.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на місці вчинення кримінального правопорушення, за адресою: АДРЕСА_1 , не приходячи до тями.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 від внутрішньочерепної травми з крововиливами в речовину та під оболонки головного мозку, на тлі алкогольного сп`яніння, яка ускладнилася розвитком набряку головного мозку.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразилися у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на неповноту судового розгляду. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував свідчення ОСОБА_5 , які повністю підтверджуються та корелюються зі свідченнями інших свідків, зокрема ОСОБА_12 , неповнолітньої ОСОБА_8 , які були допитані судом та іншими доказами у справі.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив усі обставини справи, залишив поза увагою питання переміщення потерпілої по квартирі протягом певного часу до настання смерті, у зв`язку з чим не виключений факт її неодноразового падіння на підлогу, стіну та інші предмети у квартирі.

Вважає, що в жодному із висновків проведених експертиз не зазначено, що тілесні ушкодження ОСОБА_11 , які призвели до її смерті, були нанесені тупим твердим предметом з обмеженою контрактуючою поверхнею, саме яким є дерев`яна скалка. Факт того, що ОСОБА_5 брав скалку до рук ним не заперечується, однак жодним чином не спростований той факт, що він використав цю скалку для пошуку мобільного телефону у хаотично розкиданих речах.

Стверджує, що висновки проведених експертиз не можна однозначно покласти в основу обвинувального вироку, оскільки молекулярно-генетична експертиза з метою однозначного встановлення приналежності крові підозрюваному чи потерпілій не проводилась.

Крім того, посилається на те, твердження суду про те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не підтверджується жодними об`єктивними доказами.

Зауважує на тому, що призначене обвинуваченому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення. Консультативний висновок спеціаліста № 440 від 27.06.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_5 на момент затримання зловживав алкоголем не є допустимим доказом з підстав не проведення спеціалізованого наркологічного дослідження обвинуваченого. Вважає, що вказаний висновок прямо протирічить висновку судово-психіатричного експерта № 270 від 16.07.2021 року, згідно з яким ОСОБА_5 в період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав і в даний час не страждає.

Призначене покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі строком на 9 років не відповідає меті покарання, принципу гуманності та справедливості.

- прокурор просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування свої вимог вказує на те, що висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій, не оскаржується.

Вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є необґрунтованим та невмотивованим, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначає, що суд під час прийняття рішення про призначення покарання без належної правової оцінки залишив відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що останній свою вину не визнав повністю, вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, з якою він перебував у сімейних або близьких стосунках.

Посилається на те, що судом першої інстанції не наведено переконливих мотивів, через які призначено покарання обвинуваченому близьке до найменшого в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України.

Заслухавши: захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника та просили задовольнити, заперечували проти задоволення апеляції прокурора; прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, заперечував проти задоволення апеляції сторони захисту, обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, оцінені судом в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, які беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_5 безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнавав частково, а саме, визнав у тому, що міг нанести потерпілій деякі тілесні ушкодження, захищаючись від її нападу, однак у нього не було умислу на спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпіла би померла. Вважає, що він міг зламати ребра потерпілій, коли між ними була штовханина, з його боку міг бути удар. Висунув версію того, що смерть потерпілої настала через артеріальний тиск, спричинений великою кількістю вжитого алкоголю.

Так, суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив докази винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, в сукупності та взаємозв`язку та дійшов вмотивованого висновку про винуватість обвинуваченого, яка підтверджується, в тому числі, наступними доказами.

Свідок ОСОБА_13 , безпосередньо допитаний місцевим судом, показав, що є сусідом обвинуваченого та повідомив, що ним була встановлена камера відеоспостереження, яка розташована в тамбурі та працювала цілодобово, запис якої він добровільно надав поліцейському. Вказав, що коли обвинувачений в останній раз виходив із квартири, він був явно п`яний, оскільки помітив нестійку ходу, звернув увагу на те, що коли 26.06.2021 року біля 21:37 годині обвинувачений та його брат вийшли з квартири, він вийшов у коридор та побачив краплі крові на вхідній двері у квартиру обвинуваченого, на килиму, дверній ручці, на вимикачу. Краплі крові вели до виходу з під`їзду, вони були досить широкі, а на вхідній ручці кров була розмазана. Не зазначав, що до квартири заходили інші особи, крім потерпілої, обвинуваченого, їх доньки та брата ОСОБА_5 .. Його покази судом першої інстанції докладно викладені в оскарженому вироку, та є такими, що узгоджуються з самими записами, наданими ним, та ретельно дослідженими судом першої інстанції, в їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, не містять суттєвих протиріч. Підстав вважати їх неправдивими не вбачається.

Як вбачається з висновку експерта № 1300 від 15.07.2021 року на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у потерпілої виявлені: внутрішньочерепна травма; переломи 4-6 лівих ребер по середньо-ключичній лінії, без ушкодження пристінкової плеври, з крововиливами в ділянках переломів з ознаками слабко та місцями помірно вираженої лейкоцитарної реакції, дистрофічними змінами у саркоплазмі попереково-смугастих м`язових волокон; численні синці та садна. Смерть її настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами в речовину та під оболонки головного мозку на тлі алкогольного сп`яніння, яка ускладнилася розвитком набряку головного мозку.

Внутрішньочерепна травма утворилась прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмету (предметів), стосовно живих осіб відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі з трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 1,94%о у крові, 3,61%о у сечі, що стосовно живих осіб може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Згідно з висновком експерта № 1300/467-Е від 28.07.2021 за результатами додаткової судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_11 встановлено, що смерть її настала приблизно за 9-12 годин до моменту фіксації трупних явищ при огляді трупа на місці події. Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, дані судово-гістологічного дослідження та наявність алкоголю в крові трупа, експерт дійшов висновку, що тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, переломів ребер, синців та саден на тулубі та кінцівках утворились прижиттєво, незадовго (ймовірно, у проміжок часу, що може вимірюватись хвилинами-десятками хвилин) до настання смерті в швидкій послідовності одне за одним. Посмертних ушкоджень не виявлено.

Враховуючи характер, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, експерт дійшов висновку, що вони могли утворитись від не менш, як 27 травматичних дій (при цьому у ділянку голови - 7 травматичних дій, у ділянку тулуба - 5, у ділянку верхніх кінцівок - 7, у ділянку нижніх кінцівок - 8).

Внутрішньочерепна травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечна для життя в момент заподіяння, та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Виявлені при судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмету (предметів). Враховуючи характер, локалізацію та об`єм отриманої внутрішньочерепної травми, не виключено, що постраждала могла виконувати активні дії до моменту втрати свідомості, спричиненого внутрішньочерепною кровотечею та набряком головного мозку, протягом певного проміжку часу; встановити характер та цілеспрямованість цих дій, а також тривалість даного проміжку часу не є можливим.

При судово-медичній експертизі група виявлені морфологічні ознаки хронічної ішемічної хвороби серця та атеросклерозу аорти, що не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю постраждало від внутрішньочерепної травми.

У судовому засіданні безпосередньо була допитана судово-медичний експерт ОСОБА_14 , яка підтвердила висновок експерта № 1300 від 15.07.2021 року та висновок експерта № 1300/467-Е від 28.07.2021 року та роз`яснила, що причиною смерті ОСОБА_11 з точки зору морфологічної картини не міг бути високий артеріальний тиск, роз`яснивши, що її смерть настала на тлі алкогольного сп`яніння, тобто, коли наноситься травматична дія, алкогольне сп`яніння сприяє розвитку ускладнень, від яких настає смерть, в даному випадку алкогольне сп`яніння на фоні набряку головного мозку ускладнило розвиток крововиливів в ділянці головного мозку, чим спростувала висунуту версію обвинуваченого про причини смерті потерпілої ОСОБА_11 ..

Тобто, наявність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, яку складають діяння, суспільно небезпечні наслідки у виді тяжкого тілесного ушкодження і похідний наслідок у виді смерті потерпілого, а також причинний зв`язок між діянням і такими наслідками, підтверджено сукупністю досліджених судом належно оцінених доказів.

Діяння, інкриміноване ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК, з урахуванням його характеру та об`єктивно-предметних умов його вчинення, не тільки містить реальну загрозу, а й спричинило суспільно небезпечні наслідки, які не є результатом випадкового перетинання причинно-наслідкових ланцюжків із діяннями інших осіб.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення молекулярно-генетичної експертизи № 469 від 13.07.2021 зразка крові ОСОБА_5 встановлено, що кров підозрюваного ОСОБА_5 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В, за ізосерологічною системою АБ0. Висновком експерта за результатами проведення імунологічної експертизи № 670 від 12.08.2021 слідує, що із зразка крові на марлі підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримані препарати ДНК, встановлений їх генотип.

Відповідно до висновків експертів за результатами проведення цитологічної експертизи № 519 від 29.07.2021 року, № 521 від 30.07.2021 року, № 485 від 26.07.2021 року № 484 від 28.07.2021 року, № 486 від 28.07.2021 року, № 520 від 29.07.2021 року, № 487 від 28.07.2021 року, № 488 від 28.07.2021 року, № 539 від 30.07.2021 року, № 536 від 30.07.2021 року, № 537 від 30.07.2021 року, досліджених судом першої інстанції, в тому числі, фрагменту скла, вилученому 27.06.2021 року в ході огляду за адресою: АДРЕСА_1 та наданому на дослідження, дерев`яної скалки, в піднігтьовому вмісті правої руки трупа ОСОБА_11 , зрізів нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_5 , футболці, спортивних штанах та тапці на праву ногу обвинуваченого встановлена наявність крові людини та визначений білок людини, можливість походження яких як від потерпілої ОСОБА_11 , так і від підозрюваного ОСОБА_5 , враховуючи групові належності крові.

Посилання захисника на те, що оскільки молекулярно-генетична експертиза з метою однозначного встановлення приналежності крові підозрюваному чи потерпілій не проводилась, тому вищезазначені висновки експертів не можна однозначно покласти в основу обвинувального вироку не є достатньо обґрунтованими, оскільки самі по собі вказані експертизи не підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, а були оцінені судом в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Також, за результатами проведеного 17 грудня 2021 року слідчого експерименту за добровільної згоди обвинуваченого, протокол якого був досліджений у суді першої інстанції, ОСОБА_5 відтворив обставини бійки з потерпілою, показав механізм і спосіб спричинення останній тілесних ушкоджень.

Механізм та обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , який показаний обвинуваченим ОСОБА_5 під час слідчого експерименту, був предметом дослідження призначеної та проведеної додаткової судово-медичної експертизи, про що складений висновок експерта № 1300/21-Е (2021) від 15.02.2022 року.

Відповідно до вказаного висновку механізм утворення синця на повіках лівого ока, ділянки осаднення у проекції лівої виличної кістки, садна у проекції кута нижньої щелепи, крововиливів в м`які покривні тканини голови у лівих лобній та лобно-скроневій ділянках не показані обвинуваченим. Ушкодження, що входять до внутрішньочерепної травми, яка призвела до настання смерті ОСОБА_11 , не відтворені. Експертом встановлено, що враховуючи кількість травматичних дій, механізм виникнення та локалізацію тілесних ушкоджень на протилежних поверхнях тіла, можна вважати, що тілесні ушкодження не могли виникнути внаслідок одноразового падіння на площині та те, що клінічний перебіг виявленої при судово-медичній експертизі трупа внутрішньочерепної травми допускає наявність так званого «світлого проміжку», протягом якого відбувається наростання об`єму внутрішньочерепної кровотечі зі стисненням головного мозку та у період якого, до розвитку вираженої мозкової симптоматики постраждала здатна виконувати самостійні дії - змінювати положення тіла у просторі, видавити звуки тощо. Тривалість даного проміжку часу точно визначити не можливо через виражену його індивідуальність.

Враховуючи, що обвинуваченим не відтворений механізм і спосіб спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, що входять до внутрішньочерепної травми, яка призвела до настання її смерті, згідно з висновками додаткової судово-медичної експертизи, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про те, що покази ОСОБА_5 щодо механізму і локалізації спричинення ним ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, істотно суперечать судово-медичним даним, а тому обвинувачений як під час допиту в суді, так і під час проведення 17.12.2021 року за його участю слідчого експерименту, надав такі покази, які б зменшували його роль у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та які б взагалі виключали його причетність до настання її смерті.

Не зважаючи на заперечення факту нанесення обвинуваченим ударів будь-чим в область голови ОСОБА_11 , оцінюючи докази в їх сукупності, місцевим судом вмотивовано встановлено, що ОСОБА_5 умисно спричинив ОСОБА_11 27 травматичних дій, в тому числі, й дерев`яною скалкою, яку під час огляду місця події виявлено та вилучено біля трупу ОСОБА_11 зі слідами речовини бурого кольору, якою обвинувачений наніс ОСОБА_11 не менше трьох ударів в область голови та обличчя з лівої сторони, факт використання якої вважав доведеним, з чим погоджується й колегія суддів.

Відповідно до висновку експерта № 521 від 30.07.2021 року скалка виготовлена із деревини світло-коричневого кольору, циліндричної форми, а тому саме через свою форму, яка не має гострих країв, кутів або виступів, скалка могла не відобразити на загиблій свою контактуючу поверхню, що узгоджується з висновком експерта № 1300/467-Е від 28.07.2021 року - у властивостях ушкоджень не відобразились особливості контактуючої поверхні травмуючого предмету (предметів), при тому, що судовим експертом встановлено, що внутрішньочерепна травма могла утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), що призвело до втрати свідомості ОСОБА_11 та настання її смерті.

Не зважаючи на заперечення сторони захисту щодо використання вищезазначеної скалки обвинуваченим як знаряддя злочину, колегія суддів, з огляду на сукупність доказів належних та допустимих доказів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що предметом, яким було завдано тілесні ушкодження в область голови та обличчя потерпілої зліва, була дерев`яна скалка, виявлена на місці події біля трупу ОСОБА_11 , з огляду на очевидний свій зовнішній прояв.

З урахуванням кількості нанесених ударів (27 травматичних дій), локалізації та характеру тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що ОСОБА_5 діяв умисно та цілеспрямовано, з метою нанесення великої кількості тілесних ушкоджень потерпілій, в тому числі і тяжких, він міг усвідомлювати свої дії і їх наслідки, розумів, що нанесення ударів в область голови ОСОБА_11 несе небезпеку для її життя, що могло призвести до її смерті, проте наніс в область голови ОСОБА_11 7 ударів.

Підстав вважати заподіяння смерті випадковим наслідком, коли особа не передбачала, не повинна була і за обставинами справи не могла їх передбачити (казусом), матеріали кримінального провадження не містять.

Про повну відсутність будь-якого передбачення можливих суспільно небезпечних наслідків у виді смерті не може йтися через те, що внаслідок ударів, в тому числі, скалкою, потерпілій заподіяні умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, тобто такі, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, попри тривалий проміжок часу, що минув після його заподіяння, в цьому кримінальному провадженні перебуває з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку, що і обумовило похідне настання смерті потерпілої та спростовує версію обвинуваченого щодо нанесення ОСОБА_11 трьох травматичних дій в ситуації самозахисту від її нападу на нього, оскільки покази ОСОБА_5 про отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень від одноразового падіння, про що він показував на слідчому експерименті, спростовуються висновком додаткової судово-медичної експертизи, яким такий механізм виникнення тілесних ушкоджень виключений, оскільки у ОСОБА_11 тілесні ушкодження локалізовані на протилежній поверхні тіла.

Свідчення ОСОБА_12 , на які посилається сторона захисту в підтвердження версії ОСОБА_5 щодо самооборони, яка безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстанції, в тому числі, вказала на те, що 27.06.2021 року близько 02:30 години вона виїжджала на виклик по ОСОБА_16 до приватного будинку, де були літні жінка та чоловік, дівчина років 16-ти, чоловік 40 років - ОСОБА_5 , у якого були синець-гематома на обличчі, мав пошкодження на руці, на ньому була кров, руку перемотував ганчіркою. Проте, на підставі цих свідчень ствердження, що в період інкримінованих дій, з огляду на невідворотні наслідки вчиненого злочину у вигляді смерті потерпілої, обвинувачений перебував у стані самооборони є неспроможними.

Таким чином, з огляду на характер вчиненого діяння і умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, обвинувачений повинен був і міг передбачити настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті, оскільки для цього достатньо загального емпіричного досвіду щодо наслідків застосування фізичного насильства, та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 в силу свого віку та розвитку згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 270 від 16.07.2021 року, дослідженого судом першої інстанції, в період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає, а під час інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

Посилання захисника на те, що судом першої інстанції були проігноровані свідчення ОСОБА_5 , які повністю підтверджуються та корелюються зі свідченнями інших свідків, зокрема ОСОБА_12 , неповнолітньої ОСОБА_8 , які були допитані судом, в розрізі місця виявлення трупа під час огляду місця події не є слушними, оскільки неповнолітня ОСОБА_8 безпосередньо в судовому засіданні, в тому числі, підтвердила, що мати та батько вживали алкоголь, проте мати - частіше. У день події близько 16:00 години вона не змогла зайти до квартири, оскільки біля дверей щось лежало і вона не змогла відчинити їх. Зрозумівши, що це лежить мама, вона не здивувалась храпу, оскільки потерпіла у стані алкогольного сп`яніння могла спати під дверима. Вказані покази узгоджуються з висновками експерта № 1300/21-Е (2021) від 15.02.2022 року, відповідно до якого, в тому числі, встановлено, що клінічний перебіг виявленої при судово-медичній експертизі трупа внутрішньочерепної травми допускає наявність так званого «світлого проміжку», протягом якого відбувається наростання об`єму внутрішньочерепної кровотечі зі стисненням головного мозку та у період якого, до розвитку вираженої мозкової симптоматики постраждала здатна виконувати самостійні дії - змінювати положення тіла у просторі, видавити звуки тощо.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неповноти судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Проте, як вбачається з апеляційної скарги захисника, посилаючись на неповноту судового розгляду надає доказам, безпосередньо дослідженим під час судового провадження судом першої інстанції як на предмет належності та допустимості, так і в сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, фактично іншу, відмінну від суду оцінку. При цьому захисник не зазначає, які саме клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення судом були відхилені; необхідність дослідження якої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, які й утворюють неповноту судового розгляду, у зв`язку з чим такі ствердження сторони захисту не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, то судом першої інстанції об`єктивно та вмотивовано покладені в основу вироку і належним чином досліджені судово-медичні висновки, та був допитаний судовий експерт ОСОБА_14 , який підтвердив висновок суду про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК, обставиною, що обтяжує покарання визнається вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, яке в подальшому місцевий суд визнав доведеним, інкримінував ОСОБА_5 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Цю ж обставину було зазначено в обвинувальному акті як таку, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК.

Обґрунтовуючи висновок про визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, місцевий суд послався на покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які, будучи безпосередньо допитаними судом першої інстанції та попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих відомостей, підтвердили знаходження ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 27.06.2021 року на лінію 102 надійшов виклик, в якому зазначено, що ОСОБА_5 прибув до будинку батьків в стані алкогольного сп`яніння, буянив, вчинив сварку з братом, з яким у ОСОБА_5 відбулася бійка, що підтверджується рапортами поліцейських (а.с. 2, 3 тому 1 матеріалів досудового розслідування).

Ствердження захисника про те, що свідчення ОСОБА_12 , яка є працівником поліції та яка безпосередньо виїжджала 27.06.2021 року близько 02:30 год. на виклик по ОСОБА_16 до приватного будинку, в якому перебував, в тому числі, обвинувачений, яка в судовому засіданні підтвердила перебування останнього у стані сильного алкогольного сп`яніння, відзначивши його ознаки у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння рук, не є такими, що дають підстави вважати їх неправдивими чи наданими як заінтересованою особою.

Покази свідків узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, не містять протиріч в питанні, що досліджується. Підстав сумніватися в правдивості й достовірності показань вказаних свідків у місцевого суду не було, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, матеріали провадження містять консультативний висновок спеціаліста № 440 від 27.06.2021 року, досліджений та врахований місцевим судом, відповідно до якого ОСОБА_5 на момент затримання зловживав алкоголем протягом двох років, пиячив по 5 днів, толерантність 0,5 л.

Посилання сторони захисту на те, що вказаний вище висновок є недопустимим доказом з медичної точки зору з підстав того, що спеціалізоване наркологічне дослідження щодо ОСОБА_5 не проводилось, є безпідставними і необґрунтованим.

Відповідно до приписів ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Як вбачається зі змісту вищезазначеного висновку, консультація проведена лікарем ОСОБА_15 за безпосередньої участю обвинуваченого, у зв`язку з чим дійти висновку про істотне порушення прав та свобод людини у зв`язку з проведеною консультацією лікарем не є об`єктивним. Разом з тим, вказаний доказ не може слугувати однозначним підтвердженням перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення інкримінованого злочину, а оцінюються судом в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Оцінивши покази свідків в цій частині, відповідно до ст. 94 КПК, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину у стані алкогольного сп`яніння і правильно визнав цю обставину такою, що обтяжує його покарання.

Слід зауважити, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.

А тому, доводи захисника про те, факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння повинен підтверджуватися виключно на підставі висновків відповідного експерта, або іншими документами, які матеріали кримінального провадження не містять, не ґрунтуються на положеннях процесуального закону.

Такий висновок відповідає та узгоджується з позиціями, викладеними у численний постановах Верховного Суду, зокрема, у справах № 749/861/20 від 03.10.2022 року, № 643/20474/15-к від 11.02.2020 року.

Належність та допустимість покладених в основу вироку доказів сумнівів не викликає, висновки суду та оцінка доказів по справі, викладенні в оскаржуваному вироку з достатньою повнотою, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо правильності таких висновків, їх сукупність у взаємозв`язку є достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції за доводами захисника, не вбачається.

Таким чином, при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_5 через його м`якість, та вимог захисника щодо його суворості, то такі вимоги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Перевіряючи вказані доводи, колегія суддів зважає на те, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як слідує з вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, внаслідок вчинення якого настала смерть потерпілої, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має хворобливий стан здоров`я, за місцем проживання на ОСОБА_5 скарг не надходило. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено, при цьому обставнами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд обґрунтовано визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Підстав для застосування ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

З урахування наведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції інкримінованої обвинуваченому статті наближене більш до максимального розміру.

Отже, враховуючи, що санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років, то ствердження прокурора про те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання близьке до найменшого, не є слушними.

Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, поведінку потерпілого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, невідворотність наслідків кримінального правопорушення та призначив покарання, яке відповідає особі винного, та яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на разом вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку з тих мотивів, які наведені в апеляційних скаргах сторін кримінального провадження, оскільки судом ухвалено вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, в їх сукупності, взаємозв`язку і достатності, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4