Справа № 699/569/24
Номер провадження 1-кп/699/95/24
УХВАЛА

щодо запобіжного заходу

16.04.2024 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією клопотання прокурора та захисника щодо запобіжного заходу в межах кримінального провадження № 0000032 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

На розгляді у Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000032 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Зміст обвинувачення полягає у тому, що ОСОБА_5 21.01.2024 о 20 год. 10 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 39 від 22.01.2024, знаходячись на подвір`ї біля вхідних дверей в приміщення тимчасового місцезнаходження 3 взводу охорони 4 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини (номер та адреса установлені) на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із молодшим сержантом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ході бійки з останнім отримав тілесні ушкодження у вигляді травми носу з переломом кісток носу, синця лівої навколо очної ділянки, рани в ділянці лівої брови, садна на лівій щоці та на лівому крилі носу, геморагічного забою м`яких тканин скроневої ділянки зліва, синця на лівій кисті та лівому променево-зап`ястковому суглобі, садна на правому ліктьовому суглобі, синця на грудній клітці зліва, що відповідно до висновку експерта № 02-01/71 від 22.01.2024 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого ОСОБА_7 попрямував до кухні вказаного приміщення, де почав вмиватися, в цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та особистої неприязні до ОСОБА_8 в ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, спрямований на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 . У зв`язку із чим ОСОБА_5 направився за ним та зайшовши до приміщення кухні, взяв лівою рукою зі столу кухонний ніж, підійшов до ОСОБА_8 , який вмивався та усвідомлюючи власні дії, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 21.01.2024 о 20 год. 20 хв., реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, наніс йому один тичковий удар ножем в область шиї з лівої сторони потерпілого, чим відповідно до висновку експерта № 02-01/215 від 20.03.2024 спричинив ОСОБА_9 ушкодження у вигляді рани шиї з пошкодженням трахеї, стравоходу, лицьового нерву, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя, тобто виконав усі дії, які ОСОБА_5 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме для позбавлення ОСОБА_8 життя, проте потерпілого було доставлено до лікарні, де йому надали необхідну медичну допомогу, чим вчинив закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК У країни.

Підготовче судове засідання по справі призначено на 16.04.2024.

До матеріалів справи через канцелярію суду надійшло клопотання сторони обвинувачення про продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У клопотанні зазначено, що його метою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; запобігання спробам вчинення інших кримінальних правопорушень та незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; іншим чином перешкодити кримінальному провадженні, зокрема створити штучні докази, підбурювати інших осіб, які не обули очевидцями вчинення злочину, надати неправдиві свідчення.

Сторона обвинувачення у клопотанні зазначала, що при продовженні застосування запобіжного заходу необхідно врахувати, що в ході досудового розслідування було зібрано достатньо доказів причетності ОСОБА_5 до інкримінованого йому діяння; вчинений обвинуваченим злочин є особливо тяжким та тягне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають його перебуванню під вартою; жоден із більш м`якших запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Ураховуючи, що інкримінований злочин вчинено із застосуванням насильства, прокурор просив не визначати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

До клопотання додано копії наступних матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання:

- рапорт ВП № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області від 21.03.2024 щодо події, зареєстрованої в ЄО за № 413, про надходження повідомлення про ножове поранення в шию;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.01.2024, за змістом якого на підставі того, що особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення, ОСОБА_5 затримано 21.01.2024 о 22.15 год;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.01.2024 за участі свідка ОСОБА_10 ,

- висновок експерта КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.03.2024 № 02-01/215;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_4 від 15.02.2024.

Також до клопотання долучено докази його направлення і вручення обвинуваченому та захиснику.

Крім того, до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби, поклавши на обвинуваченого ряд обов`язків.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що на думку захисника в цьому кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Застосування відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, оскідбки після спливу певного проміжку часу наявність лише обґрунтованої підозри у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання обвинуваченого під вартою.

Захисник зазначає, що кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України є помилковою.

Захисник звертає увагу, що будучи допитаний як підозрюваний, ОСОБА_5 свідчив, що він, обороняючись від потерпілого ОСОБА_8 , наніс йому удар один ножем. При цьому категорично заперечував про свої наміри заподіяння смерті потерпілому.

Також захисник вказує, що під час одночасного допиту (очної ставки) підозрюваного ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 останній підтвердив, що протягом всього часу служби взаємовідносини з ОСОБА_5 були нормальними і будь-яких погроз убивства не було. Інших доказів на підтвердження прямого умислу на умисне вбивство особи не здобуто. Під час одночасного допиту підозрюваного ОСОБА_5 зі свідком ОСОБА_10 спростована версія сторони обвинувачення, щодо виконання ОСОБА_5 усіх дій для доведення злочину до кінця, а саме позбавлення ОСОБА_8 життя, та встановлена інша суттєва обставина, а саме: намагання ОСОБА_5 надати потерпілому ОСОБА_9 першу невідкладну медичну допомогу.

На думку захисника вказане свідчить про відсутність в обвинуваченого умислу позбавити потерпілого життя.

На думку захисника, у даному випадку, в діях обвинуваченого ОСОБА_5 вбачаються ознаки іншого кримінального правопорушення, а саме передбаченого ст. 124 КК України - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони. Санкція даної статті передбачає громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк.

У той же час, відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Захисник стверджує, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше, а правова кваліфікація його дій є помилковою та явно завищеною, тому перебування обвинуваченого під вартою є незаконним.

З огляду на вказане, захисник просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби, встановивши для обвинуваченого певні обов`язки.

При цьому, подане клопотання не містить адреси, за якою зазначений запобіжний захід може відбуватися обвинуваченим.

Водночас, у клопотанні зазначено, що ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим, відповідно до змісту обвинувального акта місцем проживання обвинуваченого було місце проходження військової служби, де і було вчинено кримінальне правопорушення.

Після ознайомлення з клопотанням прокурора захисник ОСОБА_6 подав доповнення до клопотання про зміну запобіжного заходу, відповідно до якого з часу застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу з`явилися нові обставини, які не могли бути враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, а саме:

- висновок експерта КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 22.01.2024 року № 02-01/71 щодо підозрюваного ОСОБА_5 , який наданий стороною обвинувачення під час відкриття матеріалів кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України;

- характеристика ОСОБА_5 за місцем проживання від 15.04.2024;

- акт на підтвердження фактичного місця проживання ОСОБА_5 від 15.04.2024.

- власноручне письмове зобов`язання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо взяття обвинуваченого на поруки;

- свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 19.04.2022 щодо реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_15 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав внесене клопотання, зокрема зазначив, що продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просили відмовити. Обвинувачений пояснив, що дійсно наніс один удар ножем по шиї ОСОБА_4 . Проте зазначив, що умислу позбавляти його життя не мав. Зазначив, що ОСОБА_4 єодним з його командирів. У ході сварки ОСОБА_4 побив ОСОБА_5 , який у ході бійки опинився у положенні лежачи на землі. Потерпілий бив лежачого його ногами, зламав обвинуваченому ніс. Відразу після цього ОСОБА_4 пішов у приміщення, а обвинувачений пішов за мив та наніс йому удар ножем. Пояснив, що спеціально не готувався до такого вчинку, взяв перше що попалося під руку і наніс цим предметом удар. Потім тільки усвідомив, що наносив удар ножем. Пояснив, що наніс удар з метою самозахисту, бо боявся за своє життя, оскільки командир дуже сильно його побив. Проте після вчиненого, зрозумівши наслідки свої дій, взяв аптечку та хотів надати потерпілому медичну допомогу. Інші військові в бійку не втручалися, оскільки ОСОБА_4 є їхнім командиром. Разом з тим, інші військовослужбовці не допустили обвинуваченого до надання потерпілому медичної допомоги.

Обвинувачений повідомив, що раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Після оголошення воєнного стану виявив добровільну ініціативу бути мобілізованим. Раніше працював в структурах МНС, має досвід надання медичної допомоги. У військовій частині займає посаду санінструктора. Тривалий час проживає в м. Кривому Розі в будинку, який належить його дружині. Повідомив, що він ніколи не переховувався від правоохоронних органів та від суду, та в подальшому буде належним чином виконувати свої процесуальні обов`язки. Із своїми колегами - військовослужбовцями та командирами обвинувачений під час досудового розслідування не спілкувався, таких намірів не має і в подальшому.

Обвинувачений просить врахувати надані відомості та наявністосовно нього характеристики та звільнити його з-під варти із обранням запобіжного заходу в виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 підтримав подане ним клопотання та звернув увагу, що прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КК України. Також просив, урахувати, що ОСОБА_5 намагався надати потерпілому медичну допомогу, що свідчить про відсутність в нього умислу вбивати ОСОБА_4 .

З огляду на викладене сторона захисту просила змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, негайно звільнивши його з-під варти в залі суду.

Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив, що між ним та обвинуваченим відбулася бійка, одразу після якої потерпілий пішов у приміщення кухні вмитися, а ОСОБА_5 пішов за ним та вдарив ножем по шиї. Що відбувалося далі він не пам`ятає.Зазначив, що все відбулося дуже швидко.

Суд, заслухавши клопотання прокурора та сторони захисту, думки учасників кримінального провадження щодо заявлених клопотань, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наступне.

Частиною 3 ст. 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_5 21.01.2024 о 22.15 год було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.01.2024 по справі № 711/574/24 відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 20.03.2024.

За результатом розгляду апеляційної скарги захисника ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14.02.2024 указану ухвалу слідчого судді залишено без змін.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.03.2024 по справі № 711/2151/24 обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено в межах строку досудового розслідування, тобто до 22.04.2024.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03.04.2024 указану ухвалу було залишено без змін.

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд зазначає, що дана категорія може були предметом оцінки лише слідчого судді на стадії досудового розслідування. Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере до уваги лише той факт, що раніше, в передбаченому законом порядку, слідчим суддею як судом встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

За таких обставин суд вважає, що сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри.

Проте, згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції, після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 06.11.2008 у справі "Єлоєв проти України").

Щодо наявності ризиків.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Досліджуючи матеріали клопотання, пояснення прокурора, беручи до уваги пояснення захисника, обвинуваченого та потерпілого, а також відомості про особистість обвинуваченого, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне зазначити таке:

- ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, обґрунтований виключно тяжкістю можливого покарання;

- ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, обґрунтовано спільним проходженням вказаними особами та обвинуваченим військової служби, у зв`язку із чим обвинувачений матиме можливість шляхом вмовлянь, погроз чи шантажу схилити їх до зміни раніше наданих слідству показів;

- ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином мотивовано ймовірністю створити штучні докази, підбурювати інших осіб, які не обули очевидцями вчинення злочину, надати неправдиві свідчення;

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі матиме можливість довести свій умисел вбити потерпілого до кінця.

Жодних доказів на підтвердження наявності фактів переховування від органів досудового розслідування та/або суду, впливу обвинуваченим на потерпілого і свідків, перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином чи вчинення іншого кримінального правопорушення суду не надано. У судовому засіданні ні прокурор, ні потерпілий не змогли назвати жодного подібного факту.

Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення правопорушення, а після цього до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Перебування під вартою об`єктивно унеможливлювало спілкування обвинуваченого із колегами-військовослужбовцями. З огляду на викладене суд вважає, що ризик впливу на свідків (у тому числі шляхом вмовлянь), у даному кримінальному провадженні існує.

При цьому наявність ризику вчинити інше чи продовжити інкриміноване правопорушення, зокрема довести свій умисел вбити потерпілого до кінця, повністю спростовується показами та поясненнями обвинуваченого і потерпілого, які вказують на те, що не мали раніше конфліктів; позитивною характеристикою ОСОБА_5 за місцем проживання; відсутністю інформації та доказів щодо його ранішого притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Також суд звертає увагу, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, на стадії судового розгляду не може саме по собі свідчити про наявність ризику переховуватися від слідства та суду.

Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного/ обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізі можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

У даному випадку відсутні підстави вважати, що такий ризик переховування від суду взагалі існує.

Проте мають значення й обставини вчинення злочину, в якому особа підозрюється, і її поведінка після злочину. Якщо відразу після нанесення тяжких тілесних ушкоджень обвинувачений сам викликав швидку, залишився на місці пригоди і передав поліції знаряддя злочину, так само, як і в будь-яких інших випадках, коли особа мала реальну можливість переховуватись, але не зробила цього, добросовісно виконувала процесуальні обов`язки, це свідчить на користь зменшення ризику втечі.

Так, у справі «Летельє проти Франції» громадянка була заарештована за обвинуваченням у співучасні у вбивстві колишнього чоловіка. Через деякий час її перебування під вартою було змінено на «судовий контроль» (підписка про невиїзд). Потім, через місяць це рішення було скасоване судом, і заявниця знову була взята під варту. У рішенні Європейського суду зазначено, що протягом чотирьох тижнів, коли заявниця перебувала на свободі, вона виконувала всі обов`язки, пов`язані з судовим контролем, і не намагалася втекти від правосуддя. До речі, їй було б важко це зробити, адже у неї неповнолітні діти та торговий заклад, який є єдиним джерелом її доходів. Тому Суд дійшов висновку, що в рішеннях обвинувальних палат не зазначено мотивів, на підставі яких можна було б пояснити, чому вони не врахували доводи заявниці та виходили лише з небезпеки того, що вона втече від слідчих органів (п. 41, 43 рішення).

Наявність ризику можливості перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема створення штучних доказів та підбурювання інших осіб до надання хибних свідчень, на думку суду, є припущенням прокурора, яке не ґрунтується на доказах.

Водночас, особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений може спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди, але цього недостатньо для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про доведення прокурором наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст 177 КПК України, а саме ризику впливати на свідків (у тому числі шляхом вмовлянь), у даному кримінальному провадженні.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

У клопотанні прокурор зазначає про неможливість застосування до ОСОБА_5 таких інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Проте аргументів указаного не наводить.

Водночас, відповідно до наданих захисником документів ОСОБА_5 одружений, з 2016 року проживає по АДРЕСА_2 та за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони. При цьому до матеріалів справи долучено письмові зобов`язання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України.

Указане свідчить про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого та його прив`язку до конкретного місця проживання.

Водночас, ураховуючи відсутність у суду інформації чи є вказані вище особи такими, що заслуговують на довіру, суд не вбачає підстав для застосування особистої поруки.

З огляду на вік та стан здоров`я, особу обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання, надану характеристику, наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, суд вважає за можливе обрати обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби.

При цьому прокурор вказав, що обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення фактично відсторонений від служби, а його перебування на території розташування військової частини є неможливим, тому прокурор і просив обрати як запобіжний захід тримання під вартою. Також прокурор звертав увагу, що місце постійного проживання обвинуваченого - м. Кривий Ріг - знаходиться під постійними обстрілами та є віддаленим від місця розташування суду, у зв`язку із чим обвинуваченому буде незручно прибувати в судові засідання.

У зв`язку із цим суд звертає увагу, що не можна особу тримати під вартою лише для того, щоб прокурору чи суду було зручно планувати судові засідання та бути впевненим о прибуття обвинуваченого в засіданні.

На дату розгляду клопотання суд не має сумнівів у належному виконанні обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. У разі допущення обвинуваченим негативної поведінки прокурор не позбавлений права у будь-який час подати нове клопотання про зміну запобіжного заходу.

З огляду на викладене, суд не погоджується з твердженням прокурора, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленому ризику є недостатнім.

Ураховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні, суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення і його наслідків, та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З урахуванням доведення прокурором обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України та не доведенням обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні прокурора - домашній арешт у певний час доби із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених частинами п`ятою та шостою статті 194 КПК України.

У даному випадку суд дійшов висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби спроможний запобігти вчиненню нового кримінального правопорушення та в повній мірі забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Оскільки суд вважає доведеним ризик впливу на свідків, які перебувають у військовій частині, а обвинувачений відсторонений від несення служби, то з метою запобігання ризику впливу на свідків суд вважає за необхідне встановити домашній арешт за місцем постійного проживання обвинуваченого (у м. Кривому Розі).

Згідно із ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, який був затриманий: негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

З огляду на викладене обвинувачений ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Оскільки суд дійшов висновку про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, то клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню (у частині необхідності застосування запобіжного заходу). Клопотання захисника підлягає задоволенню, оскільки суд дійшов висновку про достатність такого запобіжного заходу як домашній арешт у певний період доби.

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 176-178, 181, 183, 194, 202, 331, 372, 392 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000032 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 - у період часу з 22 год 00 хв до 07 год 00 хв наступного дня.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

- перебувати у визначений час та без дозволу прокурора чи суду не відлучатися з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , крім випадків необхідності отримання медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану;

- прибувати на виклик до прокурора чи суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні у будь-якій формі.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 передати для виконання до відповідного відділення поліції у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за встановленою адресою відбуття запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який є старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту становить 60 днів та обчислюється з дати її ухвалення, тобто з 16.04.2024 до 23 год. 59 хв. 14.06.2024.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

У зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з-під варти.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 невідкладно прибути до місця свого проживання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 17.04.2024.

СуддяОСОБА_1