ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1700/19 Провадження № 1-кп/636/183/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_2 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000091, яке внесене 22.04.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Новопокровка, Чугуївського району, Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, в силу ст. 89 КК України незасудженого на момент скоєння правопорушення, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

в с т а н о в и в:

Військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_4 , будучи номером обслуги гранатометного відділення номер 2 роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 08 листопада 2018 року близько 08 год. 00 хв. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , та до теперішнього часу до місця служби не повертався.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 3 ст. 408 КК України як самовільне залишення військової частини з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, щиро розкаявся, погодившись з зазначеними в обвинувальному акті обставинами вчинення злочину, пояснив, що в нього трапився конфлікт з командиром, який на відпускав його додому по сімейним обставинам, тому він покинув службу, а повертатися боявся.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За згодою сторін, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.

Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:

- довідки ОСК ГУНП України в Харківській області та ОСК МВС України від 23.04.2019, згідно якої обвинувачений ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності 24.12.2014 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік; 25.01.2016 Чугуївським міським судом Харківської області від відбування покарання звільнений по закінченню іспитового строку;

- вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.11.2021, яким ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- вироку Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2023, яким ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі.

- службової характеристики, виданої за місцем проходження служби, згідно якої ОСОБА_4 характеризується негативно, до військових обов`язків відносить халатно, має низьке почуття відповідальності, не здатний виконувати завдання.

Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями ОСОБА_4 скоїв дезертирство, тобто самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, а саме - вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше засуджений, судимість у встановленому законом порядку незнята та непогашена, за місцем служби характеризується негативно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином, та дані про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також, достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, і вважає, що до нього необхідно застосувати ст. 69 України та призначити покарання в виді двох років позбавлення волі, та порядку ст. 62 КК України замінити на два роки тримання в дисциплінарному батальйоні, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

В порядку ст.71 КК України ОСОБА_4 необхідно частково приєднати покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2023.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також враховуючи дані про особу, суд не вбачає підстав для застосування ст. ст. 75, 76 КК України і призначене судом покарання обвинуваченому слід відбувати реально, і лише таке покарання буде відповідати вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судових витрат та речових доказів по справі немає.

Відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадження ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 408 КК України, на підставі ст. 69 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

В порядку ст.71 КК України ОСОБА_4 частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2023 в вигляді 1 місяця позбавлення волі, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання в вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки 1 (один) місяць.

В порядку ст. 62 КК України ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі замінити на 2 (два) роки 1 (одного) місяця тримання в дисциплінарному батальйоні

ОСОБА_4 повністю зарахувати в строк призначеного покарання строк відбутого покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2023.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя -