ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/926/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю засудженого ОСОБА_7 , за умови, що останній взяв захист своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 01 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання державної установи «Темнівська виправна колонія №100» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу суду першої інстанції засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій викладено прохання про скасування ухвали та постановлення нової, про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений вважає висновки суду першої інстанції щодо недоведеності його виправлення безпідставними, оскільки він на даний час працює, за час відбування покарання має заохочення, будь-які порушення у нього відсутні, а також бере участь у всіх заходах установи виконання покарань.

Вважає, що вказані факти підтверджують те, що він став на шлях виправлення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_7 , думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вказує, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення, у зв`язку з чим, вважає за можливо застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Проте, колегія суддів знаходить такі доводи безпідставними та передчасними, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про відшкодування матеріальних збитків.

Рішення про відмову у задоволенні заяви щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 відповідно до положень ст.81 КК України суд першої інстанції аргументував тим, що засуджений за час відбування покарання не мав жодного заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці та заохочувався адміністрацією установи лише за виконання обов`язків покладених КВК України та ПВР установи, виконання трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки тільки у 2023 році, хоча відбуває покарання з 2021 року, не працевлаштований.

Так, з матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 , відбуває покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 06 2021 року, яким його засуджено за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання ОСОБА_7 є 05 лютого 2021 року, кінцем 05 серпня 2024 року.

За час тримання в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» порушень вимог режиму тримання не мав, до праці не залучався.

З 22 липня 2021 року відбував покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». За час відбування покарання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.

З 10 лютого 2022 року тримався в державній установі «Харківський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 05 травня 2022 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», за період відбування покарання характеризується позитивно, порушень режиму тримання не допускає, за виконання обов`язків покладених КВК України та ПВР установи, виконання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки праці заохочувався адміністрацією установи 4 рази.

Питання щодо можливого застосування ст.ст. 100, 101 КВК України було розглянуто 26 квітня 2023 року та засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі, що не стає на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України розглянуто 26 квітня 2023 року та засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми як особі, що не стала на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України було розглянуто 07 червня 2023 року та засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі, що не довела свого виправлення.

Крім того, ОСОБА_7 за вироком має заборгованість за процесуальними витратами на загальну суму 7948, 49 гривень.

Так, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання.

На підставі ст. 181 КВК України засуджений має залучатися до робіт із благоустрою установи та робіт з забезпечення установи продовольством.

Відповідно до статті 123 КВК України засуджений має брати участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», відвідувати заплановані заходи, робити для себе належні висновки.

Відповідно до ст. 110 КВК України засуджений має підтримувати зв`язки з рідними.

Колегія суддів, шляхом ретельного вивчення матеріалів особової справи засудженого, вважає за необхідне констатувати, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину проти власності, раніше неодноразово був засуджений за вчинення злочинів проти власності і до нього вже застосовувались заохочувальні норми: амністія та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, характеризується позитивно, проте за час відбування покарання не мав жодного заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а заохочувався адміністрацією установи лише за виконання обов`язків покладених КВК України та ПВР установи, а також за виконання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки лише у 2023 році, в той час, як покарання відбуває з 2021 року, непрацевлаштований.

Крім того, не можна залишити поза увагою той факт, що засуджений ОСОБА_7 притягнутий до кримінальної відповідальності дванадцятий раз, до нього застосовувалися амністія та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та продовжував вчиняти нові злочини.

Викладене свідчить про стійку направленість поведінки ОСОБА_7 на злочинну діяльність.

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи засудженого щодо можливості задоволення його заяви про його умовно-дострокове звільнення, незважаючи на відсутність у засудженого стягнень та наявність одного заохочення за виконання обов`язків покладених КВК та ПВР установи, на даний час є безпідставними.

Колегія суддів вважає за необхідне звернутись у даному випадку до роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчинених злочинів, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

На думку колегії суддів, матеріали справи не містять переконливих доводів того, що цілі покарання досягнуті у більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 06 2021 року та про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_7 положення ст. 81 КК України.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання державної установи «Темнівська вправна колонія (№100)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 01 2024 року про відмову в задоволенні подання державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4