ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/122/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

законного представника малолітньої потерпілої-

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000483 від 01 липня 2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлученого, офіційно непрацюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення останнього з 00 год. 10 хв. 02 липня 2023 року (з моменту його затримання у поряду ст.208 КПК України) по 12 год. 10 хв. 04 липня 2023 року (дату його звільнення у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні згідно з постановою слідчого про звільнення затриманого від 04.07.2023 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину - задоволено повністю.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави в особі Національної служби здоров`я України грошові кошти в розмірі 30077 (тридцять тисяч сімдесят сім) гривень 95 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ( НОМЕР_1 ; , отримувач ГУК у Тернопільській області 24060300, банк отримувача - Казначейство України).

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави в особі Тернопільської обласної ради грошові кошти в розмірі 795 (сімсот дев`яносто п`ять) гривень 15 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ( НОМЕР_2 ; код бюджетної класифікації 21080500 «інші надходження», отримувач Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, ).

Цивільний позов прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину - задоволено повністю.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави в особі Національної служби здоров`я України грошові кошти в розмірі 15752 (п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят дві) гривні 94 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ( НОМЕР_1 ; , отримувач ГУК у Тернопільській області 24060300, банк отримувача - Казначейство України).

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави в особі Тернопільської міської ради грошові кошти в розмірі 1426 (одна тисяча чотириста двадцять шість) гривень 64 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ( НОМЕР_3 ; код бюджетної класифікації 24060300 «інші надходження», отримувач Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, ).

Цивільний позов малолітньої потерпілої ОСОБА_10 в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 та ТДВ «СК «ГАРДІАН» (, НОМЕР_4 , м. Київ, вулиця Саксаганського, 96) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «СК «ГАРДІАН» на користь законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 8925 (вісім тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 66 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Стягнуто з ТДВ «СК «ГАРДІАН» на користь законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу.

Стягнуто з ТДВ «СК «ГАРДІАН» на користь законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 446 (чотириста сорок шість) гривень 28 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 225989,70 гривень (двісті двадцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 70 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 599553 (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) гривні 70 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 із забороною ОСОБА_7 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , - у період доби з 23 години 00 хвилин по 07 години 00 хвилин (за виключенням відвідування останнім медичних закладів за відповідною необхідністю та оголошення повітряної тривоги по місцю відбування домашнього арешту), та строк дії обов`язків обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та експертами у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до органів ДМСУ свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну - продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше шістдесяти діб, тобто до 23.02.2024 року.

Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, 01 липня 2023 року о 19 год. 03 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «CITROEN-DS4», реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2015 року випуску, сірого кольору, з одним пасажиром рухався по вул. Степана Будного, м. Тернополя Тернопільської області, у напрямку від вул. Протасевича до вул. Митрополита Шептицького.

Наближаючись до території АЗС «WOG», яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Степана Будного, 4А, Тернопільської області, і рухаючись із швидкістю в діапазоні 118...138 км/год., у вказаному напрямку, водій ОСОБА_7 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі Правила дорожнього руху або ПДР), a oaei? aeiiae, ye? iaaaaai? o aacaoao 1, 2 ?anoeie 5 noaoo? 14 Caeiio Oe?a?ie «I?i ai?i?i?e ?oo», ye? ciaia`ycoaaee eiai ?ooaoeny aeacaii? aeua a?eyiei? aaoiai?iae (o ia?ao ianaeaiiai ioieoo - i. Oa?iii?eu) ?c aacia?ii? oa aicaieaii? oaeae?no? ?ooo, oiaoi ia a?euoa 50 ei/aia ? nai?ie a?yie ia noai??aaoe caa?ico aaciao? ai?i?iuiai ?ooo, iaaaciaeo ?e ia?aoeiao aey ?ooo, caa?i?oaaoe ?eoo? ?e cai?ia`? a?iiaayi, caaaaaaoe iaoa??aeuieo caeoe?a.

Під час руху лівою смугою транспортного потоку вул. Степана Будного м. Тернополя, у напрямку вул. Митрополита Шептицького (навпроти території АЗС «WOG»), яка є прямою в плані, горизонтального профілю, із мокрим асфальтобетонним покриттям, під час опадів дощу, водій ОСОБА_7 , в порушення вимог пункту 1.10 (в частині визначення поняття «маневрування (маневр)», і виконання його вимог), 10.1 Правил дорожнього руху, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та безпечну і дозволену швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, внаслідок чого допустив занос керованого автомобіля «CITROEN-DS4», реєстраційний номер НОМЕР_5 , та подальшу зміну напрямку його руху ліворуч, в процесі якої виїхав на зустрічний транспортний потік, перетнувши при цьому горизонтальну дорожню розмітку 1.3 (подвійну суцільну лінію) ПДР, яку перетинати категорично забороняється, по якому в цей час, а саме по лівій смузі руху транспортного потоку вул. Степана Будного, в напрямку вул. Протасевича, тобто у зустрічному напрямку рухався (в межах своєї смуги руху) технічно справний автомобіль «HYUNDAI-SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2014 року випуску, чорного кольору, під керуванням водія ОСОБА_9 , з трьома пасажирами в салоні та перед початком цього виїзду водій ОСОБА_7 , не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Після виїзду на зустрічний транспортний потік водій ОСОБА_7 , не забезпечивши безпеку дорожного руху та порушуючи вимоги п. п. 1.10 (в частині визначення поняття: «дати дорогу», і виконання його вимог), 11.3 ПДР, не надав перевагу в русі зустрічному автомобілю «HYUNDAI-SANTA FE», а допустив зіткнення передньої лівої частини керованого автомобіля «CITROEN-DS4» з передньою лівою частиною автомобіля «HYUNDAI-SANTA FE», водій якого з моменту виникнення небезпеки для свого руху (виїзду автомобіля «CITROEN-DS4» на зустрічний транспортний потік), був позбавлений технічної можливості, при своєчасному застосуванні екстреного гальмування, зупинити керований ним транспортний засіб у межах віддалі, яка залишалася у його розпорядженні для зупинки, і тим самим уникнути зустрічного зіткнення з автомобілем «CITROEN-DS4», окрім цього під час руху зустрічного автомобіля «CITROEN-DS4» у тому ж напрямку в незагальмованому стані (в стані заносу), зіткнення транспортних засобів не виключалося при своєчасному гальмуванні водієм автомобіля «HYUNDAI-SANTA FE», так як ні зниження швидкості, ні зупинка останнього не виключала можливості зустрічного зіткнення транспортних засобів, така дорожня ситуація, з технічної точки зору, може розглядатись як «аварійна дорожня обстановка» для водія автомобіля «HYUNDAI-SANTA FE», у якій наступні дії водія вимогам ПДР не регламентуються, у зв`язку з чим порушень вимог ПДР, у діях водія автомобіля «HYUNDAI-SANTA FE», ОСОБА_9 , які б перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди не вбачається.

У результаті даного зіткнення транспортних засобів:

- малолітній пасажир автомобіля «HYUNDAI-SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми у виді переломів кісток лицевого черепа та переломів кісток склепіння і основи черепа з крововиливами під тверду мозкову оболонку лобової частки правої півкулі головного мозку та «забиттям-розчавленням» його речовини, яка супроводжувалась зміщенням серединних структур, «забійно-рваних» ран лобової ділянки справа та крововиливу у білкову оболонку, синців обох повік правого ока, із забиттям м`яких тканин у виді виразного набряку, забиття м`яких тканин правої щічної ділянки, закритого компресійного перелому тіл 6-9-го хребців грудного відділу хребта без порушення функції спинного мозку, закритої травми грудної клітки із забиттям легень, закритого перелому проксимального метаепіфізу (верхнього кінця) правої великогомілкової кістки, синців правих стегна і гомілки із забиттям м`яких тканин, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння - п. п. 2.1.1 (а), 2.1.2, 2.1.3 (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995);

- пасажир автомобіля «CITROEN-DS4» реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота з розривом великого сальника, численними гематомами кореня брижі тонкої і пошкодженнями зовнішньої оболонки товстої кишок, яка супроводжувалась внутрішньочеревною кровотечою і легкого ступеня крововтратою, садна лобової ділянки голови зліва, садна передньої черевної стінки та тазової ділянки зліва, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння - п. п. 2.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 (л) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дати дорогу», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «маневрування (маневр)», і належне виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 11.3, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№ 3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

За таких обставин, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник та обвинувачений, не оспорюючи доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій вчиненого обвинуваченим злочину, просять вирок суду змінити та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Свої доводи мотивують тим, що призначене судом покаранням є занадто суворим, оскільки не враховано належним чином дані про особу обвинуваченого, що раніше не судимий, позитивно характеризується, з`являвся на усі виклики до правоохоронних органів, надавав правдиві свідчення, щиро розкаявся у скоєному та частково відшкодував завдану шкоду.

Крім того обвинувачений є столяром, виготовляє меблі, тому йому неохідно виїжджати для здійснення замірів та закупівлі фурнітури і призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами позбавить його єдиного джерела заробітку.

Вважають, що місцевий суд не дав належної оцінки тому, що у нього батько, який важко хворіє і йому необхідно постійне спостереження у медичному закладі.

У запереченні на апеляційну скаргу захисника та обвинуваченого законний законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 просить відмовити у її задоволенні і залишити вирок суду без змін.

Вказані вимоги мотивує тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, призначене покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, тому вирок суду є повністю законним та обгрутованим.

Зазначає, що попри тривалий період розгляду справи і прохання сторони захисту не продовжувати обвинуваченому строк тримання під вартою з метою надання можливості йому працювати та відшкодувати завдану шкоду, останній нічого потерпілим не відшкодував.

При цьому своїми діями ОСОБА_7 грубо порушив ПДР України, внаслідок чого постраждало 6 осіб із ріним ступенем тілесних ушкоджень і усі потребували лікування.

Крім того поведінка ОСОБА_7 та його нелогічне мислення дають підстави припустити, що останній вживає наркотичні засоби і в момент ДТП теж міг перебувати у станні наркотичного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просять змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, законного представника потерпілої, який не підтримав подані ним заперечення на апеляційну скаргу та підтримав подану апеляційну скаргу й просить не позбавляти волі обвинуваченого; прокурора, який вирок місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст.75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_7 вид та розмір основного покарання, місцевий суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення. Так, суд узяв до уваги, що обвинувачений, порушивши вимоги ПДР, вчинив необережний тяжкий злочин, наслідками якого стала отримання двома потерпілими тяжких тілесних ушкоджень та призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, при цьому не залишив поза увагою суд й змісту допущених обвинуваченим порушень ПДР.

Також, виконуючи приписи ст. 65 цього Кодексу, суд зважив на щире каяття ОСОБА_7 , що підтверджується поведінкою останнього як на досудовому розслідуванні даного кримінального провадження, так і під час судового розгляду, повне визнання ним своєї вини, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди на користь законного представника потерпілої ОСОБА_9 , який діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_10 у розмірі 15000 дол. США, ( потрепіла ОСОБА_11 з цивільним позовом до обвинуваченого не зверталася), визнання ОСОБА_7 своєї вини з початку досудового розслідування та розкаяння у вчиненому, враховано судом й дані про особу винного, котрий вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позицію потерпілих, а також висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе..

Встановивши наявність ряду пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, врахувавши дані про особу винного, його ставлення до вчиненого, щире каяття, добровільне часткове відшкодування шкоди, думку потерпілих, місцевий суд при призначенні покарання дійшов висновку про неможливість застосування положень ст.75 КК, однак не навів у вироку обґрунтованих мотивів такого рішення, пославшись виключно на узагальнений висновок про те, що застосування до призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України не сприятиме меті покарання та може створити в обвинуваченого та інших осіб хибне уявлення про безкарність за вчинення кримінальних правопорушень у сфері безпеки руху.

Відповідно до положень ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Так, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав сумніватися в щирості розкаяння обвинуваченого, який як на досудовому слідстві, так і у судах обох інстанцій повністю визнав себе винним, вказав, що саме з його вини трапилась ДТП, в результаті якої двоє людей отримали тяжкі тілесні ушкодження, просив вибачення у потерпілих, частково відшкодував шкоду законному представнику малолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 у сумі 15000 дол.США та продовжує здійснювати відшкодування, що підтвердив в суді апеляційної інстанції законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , у зв`язку із чим вважає можливим виправлення останнього без ізоляції його від суспільства та просив не позбавляти його волі, потерпіла ОСОБА_11 , у поданій нею заяві про розгляд справи без її участі, просила суворо обвинуваченого не карати та не позбавляти його волі, вказала про відсутність до нього претензій та не пред`являла до обвинуваченого позовних вимог.

На думку колегії суддів така поведінка обвинуваченого свідчить не лише про визнання ним своєї вини, але і вказує на розкаяння обвинуваченого у вчиненому злочині.

Oae?, при вирішенні питання про можливість застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням врахуванню підлягають, зокрема, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу засудженого й ті, що її характеризують, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та інші дані, що мають значення при призначенні покарання.

Ураховуючи наведене та зважаючи на конкретні обставини цього кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який хоча і відноситься до тяжких злочинів, однак є злочином з необережною формою вини, встановлені місцевим судом дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку після вчинення злочину, відношення до скоєного та критичний осуд своєї поведінки, часткове відшкодування шкоди законному представнику малолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 , яку надалі добровільно продовжує відшкодовувати, позицію потерпілих, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що досягти мети покарання та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів можливо без його ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з визначенням терміну іспитового строку та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, що буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку таке звільнення від відбування призначеного основного покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65, 75 КК та принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник просить не застосовувати до нього додаткове покарання позбавлення права керування транспортним засобом, мотивуючи тим, що керування транспортним засобом є складовою джерела його доходу та засобу для існування, а також наявність у нього батька пенсіонера, котрий важко хворіє, переніс інсульт, має цукровий діабет, у зв`язку із чим потребує постійного спостереження та лікування у медичному закладі, куди він його систематично відвозить.

На думку колегії суддів, наведені конкретні обставини провадження, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дані які його характеризують, відношення до вчиненого, позицію потерпілих, а також беручи до уваги те, що наявність транспортного засобу за допомогою якого ОСОБА_7 займається трудовою діяльністю, яка є його основним та єдиним джерелом доходу, а також те, що останній має намір заробляти кошти та в подальшому продовжувати відшкодовувати шкоду на користь малолітньої потерпілої ОСОБА_10 та матеріальну шкоду за позовом до нього прокурора, колегія суддів вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо нього зміні в частині призначеного судом покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Застосувати до призначеного ОСОБА_7 покарання положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю два роки та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді