ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/557/24 Справа № 183/7180/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000548, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 407, ст. 69 КК України до покарання у виді арешту з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 2 місяці.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 2 березня 2018 року наказом №43 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду водія 1 самохідно-артилерійського взводу самохідно-артилерійського взводу самохідно-артилерійської батареї 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України та Військової присяги, солдат ОСОБА_8 , як військовослужбовець, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, показувати приклад дисциплінованості, скромності і витримки, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків та протиправних дій, дорожити честю і гідністю кожної особи, зміцнювати військове товариство.

Крім того, згідно ст. 199, 216 Статуту внутрішньої служби ЗС України необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», в Україні з 18.03.2014 розпочато особливий період.

У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч.4, яка передбачає відповідальність, за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 5 березня 2015 року.

З 4 вересня 2018 року солдат ОСОБА_8 перебував на лікуванні у військовому госпіталі м. Полтава (військова частина НОМЕР_2 ).

7 вересня 2018 року ОСОБА_8 було виписано з лікувального закладу через порушення режиму, а саме вживання алкогольних напоїв та 8 вересня 2018 року ОСОБА_8 мав з`явитись на службу до військової частини НОМЕР_1 .

Однак, 8 вересня 2018 року солдат ОСОБА_8 , всупереч вимог Статуту та Законів України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не вживаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

22 вересня 2018 року військовослужбовець ОСОБА_8 самостійно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого злочин було припинено.

Таким чином, 8 вересня 2018 року солдат ОСОБА_8 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташовується в АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 22 вересня 2018 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Обвинувачений зазначає, що не розумів наслідки розгляду провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки не є фахівцем з кримінального процесуального права. ОСОБА_8 вказує на те, що суд належним чином не з`ясував його думку щодо правильного розуміння обставин кримінального провадження, добровільності його позиції, а також наслідків застосування такого порядку судового розгляду. Обвинувачений звертає увагу на те, що тривалий час хворіє на біполярний афективний розлад особистості, перебуває на обліку у лікаря-психіатра та не може адекватно сприймати деякі речі, що було відомо слідчому та прокурору, які запевнили його у відсутності потреби у проведенні психіатричної експертизи. При цьому, через психічний розлад він не пам`ятає всіх обставин провадження. ОСОБА_8 зауважує, що після того, як його було виписано з лікувального закладу, його було побито невідомими особами, а також пограбовано. Про вказані обставин від повідомив поліцію, написав заяву, 08 вересня 2018 року провів у поліції Полтави, а через отримання важкої форми ЗЧМТ та брак коштів, він не мав можливості приїхати до ВЧ.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в апеляційній скарзі обвинувачений порушує питання про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження щодо нього, а також на неповноту судового розгляду.

Водночас, з матеріалів провадження вбачається, що справу було розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин, суд в межах наданих повноважень перевіряє лише правильність застосованої судом спрощеної процедури судового розгляду та дотримання прав обвинуваченого при її застосуванні.

Так, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Перевіркою матеріалів провадження, зокрема технічним записом судового розгляду, встановлено, що у судовому засіданні прокурором було оголошено обставини провадження, які відповідають обвинувальному акту.

Разом із цим, технічним записом судового засідання об`єктивно підтверджується, що заслухавши прокурора суд з`ясував, чи дійсно ОСОБА_8 розуміє правильно зміст зазначених в ньому обставин, а також роз`яснив обвинуваченому наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, обвинувачений визнав зазначені прокурором обставини, свою вину та проти застосування зазначеної процедури судового розгляду ані він, ані захисник не заперечували.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, у колегії суддів відсутні сумніви у порушенні судом порядку судового розгляду, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України.

За цих умов, доводи обвинувачено про те, що він не був обізнаний про зміст обвинувачення, колегія суддів вважає неспроможними.

Що стосується доводів ОСОБА_8 про те, що він протягом тривалого часу перебуває на обліку у лікаря-психіатра у зв`язку з захворюванням, внаслідок чого не може адекватно сприймати деякі речі, то вони за умови здійснення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України можуть бути перевірені судом лише в контексті дотримання права обвинуваченого на захист.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що жодні докази на підтвердження хворобливого стану ОСОБА_8 стороною захисту надані не були, що свідчить про відсутність потреби у призначенні психіатричної експертизи, в той час як судовий розгляд було проведено за участю його захисника, що виключає будь-які сумніви у дотриманні прав обвинуваченого.

Щодо поважності причин, які зумовили нез`явлення вчасно ОСОБА_8 на службу, то про ці обставини обвинувачений під час судового розгляду також не заявляв, що дало суду підстави здійснити судовий розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. За цих умов, враховуючи застосовану судом процедуру судового розгляду, зазначені обставини апеляційним судом перевірені бути не можуть.

Таким чином, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для визнання істотним чином порушеними вимоги кримінального процесуального закону та скасування вироку.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скаргзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4