Справа № 128/926/24
УХВАЛА

15 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2022 за №0000007, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 (в редакції Закону України №2341-ІІІ від 05.04.2001), ч. 1 ст. 209 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження, по якому проводиться підготовче судове засідання.

12.07.2024 від прокурора Вінницької окружної прокуратури надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В підготовчому засіданні 15.07.2024 прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 підтримав попередньо подане клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та зазначив, що ризики, визначені статтею 177 КПК України, які заявлені стороною обвинувачення та враховані судом під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не зменшилися та не втратили своєї актуальності, а обставини, у їх сукупності, визначені статтею 178 КПК України, не змінилися, відповідно, продовження вищевказаного запобіжного заходу буде виправданим та співрозмірним особі обвинуваченого, суспільній небезпечності вчиненого діяння. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, що у сукупності та взаємозв`язку свідчить про те, що обвинувачений, через усвідомлення суворого покарання та переконливість доказів, може переховуватись від суду, що унеможливить своєчасний розгляд кримінального провадження, ухвалення та виконання вироку, може надати можливість останньому вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілих та свідків у даній справі тощо. Тому з метою запобігання заявленим ризикам та вжиття заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин вчиненого злочину, просить продовжити термін дії запобіжного заходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту у певний період доби, що полягає у забороні залишати житло, в якому він проживає, строком на два місяці, за адресою: АДРЕСА_1 , а також строк дії обов`язків, покладених на нього, відповідно до статті 194 КПК України, а саме: прибувати на виклики до прокурора та суду за першою вимогою на визначений час; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає, без дозволу прокурора або суду, у нічний час доби, а саме: з 21 год 00 хв до 07 год 00 хв; повідомляти прокурора чи суд про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Потерпіла ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора.

Представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 зазначив, що вони не погоджуються з клопотанням прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_6 може виїхати за кордон і таким чином уникнути кримінальної відповідальності, нічим не підтверджена, паспорт ОСОБА_6 для виїзду за кордон перебуває у слідчих органів. Твердження про те, що ОСОБА_6 уникнув явки до суду 20.05.2024 також безпідставне, оскільки він, як захисник ОСОБА_6 , завчасно подав заяву про відкладення підготовчого судового засідання. Чотири місяці ОСОБА_6 перебуває під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, при цьому, жодного зауваження до його процесуальної поведінки не було. Будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні. Таким чином, просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора та визначити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_6 суду зазначив, що він є людиною похилого віку (72 роки). На виклики до прокурора та слідчого завжди з`являвся вчасно. За час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту він не може працювати, тому йому важко жити лише на пенсію. Враховуючи це, просить не застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки єдиний підробіток, який він може знайти у своєму віці, це працювати охоронцем. За кордон їхати наміру не має, за кошти, якій у нього є, він там не зможе прожити. До вересня 2023 року він офіційно був працевлаштований охоронцем. Враховуючи усі ці обставини, зокрема, його вік та стан здоров`я, просить дати можливість йому заробляти кошти та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечив з приводу усного клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , зазначив, що доводи обвинуваченого є необґрунтованими.

Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 314 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною першою статті 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, суд враховує, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 (в редакції Закону України №2341-ІІІ від 05.04.2001), ч. 1 ст. 209 КК України. При цьому, наявність обґрунтованої підозри та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, самі по собі не є беззаперечним доказом наявності ризику переховування від суду.

У клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прокурор зазначає, що ризики, визначені статтею 177 КПК України, не зменшилися та не втратили своєї актуальності; ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, що у сукупності та взаємозв`язку свідчить про те, що обвинувачений, через усвідомлення суворого покарання та переконливість доказів, може переховуватись від суду, що унеможливить своєчасний розгляд кримінального провадження, ухвалення та виконання вироку, може надати можливість останньому вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілих та свідків у даній справі тощо.

Заявлені прокурором ризики, хоч і мають місце, проте, з урахуванням особи обвинуваченого, мають незначний ступінь небезпеки.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_6 раніше несудимий; під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не порушував визначені судом обов`язки. Жодного обґрунтування чи переконливих доказів, що запобіжний захід лише у вигляді домашнього арешту зможе запобігти встановленим судом ризикам, матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, судом установлено, що існує ряд стримуючих факторів, які дають суду підстави для пом`якшення виду запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вирішуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби та клопотання про зміну запобіжного заходу, суд враховує процесуальну поведінку обвинуваченого після надходження обвинувального акту до суду, наявність в обвинуваченого зареєстрованого місця проживання, твердження сторони захисту, що обвинувачений не буде уникати суду, оскільки розуміє свій процесуальний стан та наслідки невиконання своїх процесуальних обов`язків, бажання обвинуваченого працевлаштуватися.

У зв`язку із викладеним суд вважає за можливе змінити обвинуваченому запобіжний захід з домашнього арешту в певний період доби, а саме: з 21 год 00 хв до 07 год 00 хв, на особисте зобов`язання, тому клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, а в клопотанні прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 179, 181, 194, 331, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Усне клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) запобіжний захід з домашнього арешту в певний період доби, а саме: з 21 год 00 хв до 07 год 00 хв, на особисте зобов`язання.

Відповідно до ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати на виклики суду за першою вимогою на визначений час;

- не відлучатися за межі Вінницької області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 , визначити два місяці до 15 вересня 2024 року.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, в разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 .

Копію ухвали для відома та виконання направити у Вінницьку окружну прокуратуру.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

СУДДЯ ОСОБА_9