Справа № 462/728/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/889/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000340 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Франківської ОП м.Львова ОСОБА_6 , захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 13.07.2023 року стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор у кримінальному провадженні та захисник обвинувачених оскаржили вирок Залізничного районного суду м.Львова від 13.07.2023 року, яким ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожного окремо, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 ОСОБА_9 , кожного окремо, звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 , ОСОБА_9 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Іспитовий строк обчислюється відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку суду.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст.100 КПК України.

Прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 2 ст. 296 КК України. Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Крім цього, визнати ОСОБА_9 винуватим за ч. 2 ст. 296 КК України. Призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 296 КК України покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі.

Урешті вирок залишити без змін.

Прокурор вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.

Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції не було дотримано вимог ч.1, 2 ст. 65 КК України оскільки не в повній мірі враховано і не надано об`єктивну оцінку всім обставинам справи, які мають значення при обрані обвинуваченим покарання; не врахував суд відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, хоча і було взято до уваги дані, які характеризують особи обвинувачених і позиції потерпілого ОСОБА_11 перед яким обвинувачені вибачилися і він їх пробачив, і те, що перед іншими потерпілими не просили обвинувачені пробачення

Апелянт покликається, що суд першої інстанції звільняючи обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з призначенням їм іспитового строку, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, не вмотивував належним чином це. Суд не взяв до уваги, що розгляд справи тривав протягом 2 років і неодноразово обвинуваченні не прибували в судове засідання, не вживали заходів до відшкодування потерпілим завданої шкоди та не просили у потерпілих вибачення. Тобто у справі немає жодних доказів, що обвинувачені бажають виправитися. Вину у скоєному злочині не визнали. Відшкодування шкоди потерпілим згідно положенням законодавства є обов`язком особи, однак таке відшкодування не може свідчити про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину, а лише про усунення його наслідків.

Апелянт зазначив, що підставою для завдання ударів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленою слідством особою став незначний привід. При цьому конфлікт був спровокований саме ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , як зухвалий виклик соціальному оточенню. Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки нахабної поведінки обвинувачених свідчать про те, що вона не була зумовлена особистою неприязню до потерпілих охоронців, із якими останні навіть раніше не були знайомі, а саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю у виді приниження гідності потерпілих, поєднаного з насильства над ними.

Даний вирок оскаржив захисник обвинувачених, який просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу кримінального правопорушення.

Апелянт покликається, що в супереч положень ст. 62 Конституції України і ст. 17 КПК України згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь сторона захисту були змушена доводити невинуватість, шляхом подання заперечень, які судом не взяті до уваги.

Захисник обвинувачених вважає, що судом першої інстанції викривлено реальні факти, що повідомлялися в судовому засіданні ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Свої вимоги захисник мотивує тим, що у вироку судом описано дії ОСОБА_18 та ОСОБА_19 таким шляхом, щоб складалося враження, що їхні дії дійсно підпадають під санкцію ст. 296 КК України.

Однак таке не відповідає фактичним обставинам справи виходячи з наступного.

По-перше: ОСОБА_20 08.09.2020 року дійсно безперешкодно потрапив на територію ТОВ «Епіцентр К», оскільки відсутність огороджувального паркану і попереджувального напису «прохід заборонено» не було і вільно можна пройти до гіпермаркету «МЕТРО» куди і прямував мій довіритель. Саме на стоянці біля «МЕТРО» перебував його автомобіль. Працівники охорони ТОВ «Епіцентр К» перші підійшли до ОСОБА_19 та застосували силу та заволоділи сумочкою з його матеріальними цінностями, яку знайшли поліцейські в зовсім протилежному місці від того де відбулася перша зустріч з охоронцями.

По-друге: ОСОБА_20 дійсно зателефонував своєму брату ОСОБА_21 з проханням допомогти, оскільки на нього напали охоронці ТОВ «Епіцентр К» та відібрали сумочку з його особистими речами та цінностями.

По-третє: ОСОБА_22 підійшов до охоронців ТОВ «Епіцентр К» з метою повернути відібрану сумочку у його брата ОСОБА_19 та спокійно спілкувався з ними і саме працівники охорони розпочали нецензурно лаятися, що потягло шарпанину та бійку.

Саме за ч. 2 ст. 296 КК України і притягнуто його довірителів до кримінальної відповідальності.

Апелянт зазначає, що він та його довірителі категорично заперечують причетність ОСОБА_23 дрія та ОСОБА_24 до хуліганських дій, за ч.2 ст. 296 КК України, як це викладено в обвинувальному акті, оскільки сутичка що мала місце 08 вересня 2020 року не мала на меті порушення громадського порядку, а його довірителі прибули з`ясувати де саме знаходиться сумка з особистими речами, коштами та документами ОСОБА_8 , оскільки саме потерпілі відібрали таку у нього, що і стало підставою прибуття обвинувачених до потерпілих.

Апелянт наголошує, що під час дослідження відео запису з камер спостереження вбачається, як ОСОБА_20 прибув до охоронців закладу вже без сумочки, яку і відібрали у нього охоронці ТОВ «Епіцентр К». Більше того дану сумку було виявлено біля в`їзду на територію торгового центру «Епіцентр К». Дана обставина підтверджується фото таблицею, яка долучена до матеріалів справи. Суд не оцінив дані докази належним чином. Необхідно відмітити і те, що правоохоронні органи здобули частину відео запису з камер спостереження та з камери, яка є вигідна та цікава стороні обвинувачення. У справі немає запису з інших камер з яких вбачається хто і куди пішов після інциденту і як саме ОСОБА_20 втратив чи залишив сумку з документами в місці де її знайдено?!

Апелянт звертає увагу на те, що хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо порушення громадського порядку не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, то в даному випадку матиме місце дрібне хуліганство.

На відміну від злочинів проти здоров`я особи, коли дії винного супроводжуються заподіянням тілесних ушкоджень, що викликані особистими неприязними стосунками, зазначені дії як хуліганство можливо кваліфікувати лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я перебувають об`єкт злочину та його мотив.

Апелянт покликається, що потерпілі за медичною допомогою не звернулися відразу та продовжили працювати. По справі не заявлено позову про відшкодування завданої потерпілим шкоди.

Крім того апелянт звертає увагу суду, що зміна правової кваліфікації відбулася 28.09.2020 року з ч.1 т. 125 КК України на ч.2 ст. 296 КК України без погодження з прокурором, 20.10.2020 року виконано зміни в ЄРДР з ч.1 т. 125 КК України на ч.2 ст. 296 КК України, що не регулюється КПК та положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення не містить жодного посилання про можливість зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення слідчим на стадії досудового розслідування до повідомлення про підозру, а 19.10.2020 року було винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування та визначення підслідності за ч.2 ст. 296 КК України, а підозру оголошено 19.01.2021 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2020 року близько 01 години 15 хвилин, тобто в нічний час, ОСОБА_9 , діючи в групі спільно з ОСОБА_8 та невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_25 , матеріали щодо якої виділено в інше провадження, проникли на охоронювану територію парковки біля входу в ТОВ «Епіцентр К», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 302, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки у суспільстві та громадських місцях, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою, безпричинно спровокували суперечку із працівниками служби охорони ТОВ «Епіцентр К».

Демонструючи свою зверхність ОСОБА_9 користуючись підтримкою ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_25 , діючи з особливою зухвалістю, раптово, наніс один удар потерпілому ОСОБА_26 головою в область лобної ділянки останнього, що спричинило падіння ОСОБА_26 , та наніс один удар кулаком в область губ, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді садна на слизовій оболонці верхньої губи, які згідно висновку експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження. Після чого ОСОБА_8 , бажаючи настання наслідків, пов`язаних із грубим порушенням громадського порядку та спричинення тілесних ушкоджень, виявляючи свою грубу силу, умисно наніс потерпілому ОСОБА_11 , удари по спині та тулубі, які викликали у потерпілого фізичну біль та не спричинили тілесних ушкоджень, а також наніс один удар кулаком ззаду в ділянку шиї потерпілого ОСОБА_26 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця на шиї, який згідно висновку експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження. Невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_25 , бажаючи настання наслідків, пов`язаних із грубим порушенням громадського порядку та спричинення тілесних ушкоджень, демонструючи свою зверхність, умисно завдав ОСОБА_11 удар ногою в область рук, чим спричинив садно в ділянці правого ліктьового суглобу, яке згідно висновку експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження. Продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_9 , умисно наніс один удар кулаком в ділянку правого ока потерпілому ОСОБА_27 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого ока, який згідно висновку експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Хуліганськими діями ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_25 , був грубо порушений порядок та спокій несення служби охоронниками ТОВ «Епіцентр К» у період часу з 1 години 15 хвилин по 1 годину 30 хвилин, а також спричинено тілесні ушкодження та фізичну біль потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК України.

08.09.2020 року близько 01 години 15 хвилин, тобто в нічний час, ОСОБА_8 , діючи в групі спільно із ОСОБА_9 та невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_25 , матеріали щодо якої виділено в інше провадження, проникли на охоронювану територію паркування біля входу в ТОВ «Епіцентр К», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 302, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки у суспільстві та громадських місцях, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою, безпричинно спровокували суперечку із працівниками служби охорони ТОВ «Епіцентр К».

Демонструючи свою зверхність ОСОБА_9 користуючись підтримкою ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_25 , діючи з особливою зухвалістю, раптово, наніс один удар потерпілому ОСОБА_26 головою в область лобної ділянки останнього, що спричинило падіння ОСОБА_26 , та наніс один удар кулаком в область губ, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді садна на слизовій оболонці верхньої губи, які згідно висновку експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження. Після чого ОСОБА_8 , бажаючи настання наслідків, пов`язаних із грубим порушенням громадського порядку та спричинення тілесних ушкоджень, виявляючи свою грубу силу, умисно наніс потерпілому ОСОБА_11 , удари по спині та тулубі, які викликали у потерпілого фізичну біль та не спричинили тілесних ушкоджень, а також наніс один удар кулаком ззаду в ділянку шиї потерпілого ОСОБА_26 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця на шиї, який згідно висновку експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження. Невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_25 , бажаючи настання наслідків, пов`язаних із грубим порушенням громадського порядку та спричинення тілесних ушкоджень, демонструючи свою зверхність, умисно завдав ОСОБА_11 удар ногою в область рук, чим спричинив садно в ділянці правого ліктьового суглобу, яке згідно висновку експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження. Продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_9 , умисно наніс один удар кулаком в ділянку правого ока потерпілому ОСОБА_27 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого ока, який згідно висновку експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Хуліганськими діями ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_25 , був грубо порушений порядок та спокій несення служби охоронниками ТОВ «Епіцентр К» у період часу з 1 години 15 хвилин по 1 годину 30 хвилин, а також спричинено тілесні ушкодження та фізичну біль потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 , який просив задовольнити апеляційні вимоги сторони обвинувачення та відмовити у задоволені апеляційної скарги захисника обвинувачених, міркування адвоката ОСОБА_7 , підтриману обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні вимоги сторони захисту та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно вимог ст.. 50, 65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні ними зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, за ч.2 ст. 296 КК України, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Так суд першої інстанції підставно зазначив у вироку, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не встановлено обставин, які б вказували на наявність між обвинуваченими та потерпілими особистої неприязні, з підстав якої ОСОБА_8 та ОСОБА_9 могли нанести потерпілим тілесні ушкодження. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження доводів сторони захисту про те, що в обвинувачених та потерпілих виник конфлікт через сумку ОСОБА_8 , а сам факт виявлення та вилучення працівниками поліції сумки, яка належить ОСОБА_8 , на території ТОВ Епіцентр поблизу зупинки громадського транспорту не може свідчити про наявність особистих мотивів в діях обвинувачених щодо потерпілих.

У даному випадку зміст і спрямованість протиправного діяння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановлений судом, виходячи з часу його вчинення (вночі близько 01 години 15 хвилин), місця, обстановки й інших обставин його вчинення (на території Товариства, яке мало огородження, хоча і частина такого була відсутня, а відтак обвинувачені могли і мали допустити про наявність правил перебування на такій території у нічний час та наявність охорони такої території), характеру дій обвинувачених (нанесення тілесних ушкоджень потерпілим), а також поведінки потерпілих.

Суд першої інстанції також зауважив, що, виходячи із відеозапису події біля входу в магазин, обвинувачені відразу після того, як підбігли до цього місця, почали завдавати ударів потерпілим, що суперечить доводам обвинувачених про те, що вони мали на меті з`ясувати ситуацію, яка з їхніх пояснень, попередньо відбулась на території стоянки між ОСОБА_8 та охоронцями, та повернути сумку. Такими діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було порушено порядок та спокій несення служби охоронцями ТОВ «Епіцентру К». Після події вони викликали службу охорони, поліцію, звертались із заявами про вчинене кримінальне правопорушення.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю (хуліганство), вчиненого групою осіб, доведена повністю і їх дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_9 , ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

ОСОБА_9 , ОСОБА_8 визнанні винуватими та засуджені судом першої інстанції за вчинення кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку. Правильність кваліфікації їх дій, за ч.2 ст. 296 КК України, є вірною та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також на підставі досудових доповідей стосовно обвинувачених.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину; фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, спосіб вчинення злочину, особу виннихОСОБА_9 , ОСОБА_8 , кожного окремо, які раніше не судимі, на обліку у психіатра та нарколога не перебувають, позицію потерпілих, зокрема ОСОБА_11 , який зазначив, що обвинувачені вибачилися та він вибачення прийняв, у зв`язку з чим судом обрано обвинуваченим покарання достатнє і необхідне для їх виправлення та попередження скоєння ними нових злочинів в межах санкції статті ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.Обставини, які обтяжують чи пом`якшують вину обвинувачених встановлено не було. З врахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов переконання про можливість виправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можливе без реального відбування призначеного їм покарання, однак, в умовах здійснення обов`язкового контролю за подальшою їх поведінкою, при звільненні обвинувачених від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на них обов`язків, передбачених законом при застосуванні ст. 75 КК України.

Відтак колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_9 , ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для призначення їм більш суворого покарання або виправдання колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

Апеляційні доводи прокурора та захисника не спростовують встановлені в суді першої інстанції фактичні обставини справи та обґрунтування щодо фактичних обставин справи і призначеної обвинуваченим міри покарання.

Апеляційні вимоги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання є безпідставними оскільки покарання призначено виключно в межах статті обвинувачення, за своїм видом та розміром є співмірним обставинам та особам обвинуваченим з врахуванням позиції потерпілих та тому, що не дивлячись на отриманні тілесні ушкодження потерпілі продовжили працювати та за медичною допомогою звернулися лише згодом.

Покликання прокурора що судом неналежно описано підстави для застосування до обвинувачених вимог ст. 75 КК України та звільнення таких від відбування з призначенням іспитового строку є безпідставним, оскільки в мотивувальній частині вирок у ретельно досліджено та проаналізовано всі аспекти справи, які надали можливості суду, у відповідності до чинного законодавства, підставно дійти висновку про можливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства.

Апеляційні вимоги сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_9 , ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення та можливість закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення не знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки встановлення фактичних обставин справи та перевірка кваліфікація дій обвинувачених є вірною, законною та обгрунтованою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не виявлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особам обвинувачених, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Франківської ОП м. Львова ОСОБА_6 та апеляційну скаргу захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 13.07.2023 року у кримінальному провадженні № 0000340 стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: