Номер провадження: 11-кп/813/1210/24
Справа № 523/6206/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про задоволення самовідводів

09.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Літинська ВК №123» заяви суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від розгляду апеляційної скарги та клопотання адвоката ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2023 року в кримінальному провадженні №0000051 від 10.01.2023 року, щодо:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рославль Смоленської області рф, громадянин України, має середню освіту, одружений, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимостей не має,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, а також злочинів, передбачених ч.4 ст.186 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у вигляді 1-го (одного) року обмеження волі;

- за ч.4 ст.358 КК України у вигляді 1-го (одного) року 2-х (двох) місяців обмеження волі;

- за ч.4 ст.186 КК України у вигляді 7-ми (семи) років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суровим, остаточно покарання ОСОБА_7 призначено у вигляді 7-ми (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з моменту затримання останнього, а саме з 22.02.2023 року.

Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів, цивільних позовів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат.

Не погодившись з вироком суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок районного суду шляхом встановлення особи засудженого та внесення достовірних відомостей щодо нього до вступної, мотивувальної та резолютивної частин вироку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що особа ОСОБА_7 ніякого відношення до злочинів за які засуджено особу оскарженим вироком не має. Апелянт вказує, що ОСОБА_7 втратив свій паспорт громадянина України НОМЕР_2, виданий 23.07.1999 року Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, за яким встановлено обвинуваченого у цій справі. Замість втраченого 17.04.2006 року ОСОБА_7 отримав новий паспорт НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, яким користується до сьогодні. Відтак, за твердженням апелянта у вироку суду засудженим зазначена не та особа, яка дійсно вчинила кримінальні правопорушення, а тому вирок суду підлягає зміні, в частині внесення достовірних відомостей щодо особи та відповідно встановлення особи засудженого.

В апеляційній скарзі адвокат також порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_7 (апелянта), оскільки він не був учасником судового провадження у цій справі, та про існування вироку дізнався лише 02.02.2024 року із застосунку «ДІЯ», коли ОСОБА_7 надійшла постанова про відкриття відносно нього виконавчого провадження. Посилаючись на зазначені доводи, адвокат просить поновити строк на оскарження вироку суду першої інстанції, оскільки він пропущений з поважних причин.

Розгляд клопотання апелянтів стосовно поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК, проведено за відсутності апелянта ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_9 , які до суду апеляційної інстанції не з`явились, в апеляційній скарзі ставили питання про здійснення розгляду за їх відсутності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників судового процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями Одеського апеляційного суду, в провадження складу колегії суддів: головуючий суддя - ОСОБА_2 , судді: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , розподілені матеріали судової справи (№523/6206/23, номер провадження апеляційного суду №11-кп/813/1210/24) за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2023 року в кримінальному провадженні №0000051 від 10.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 .

До початку судового розгляду, колегією суддів встановлені обставини, передбачені п.4 ч.1 ст.75 КПК України, що унеможливлює їх подальшу участь під час здійснення розгляду даного провадження, а тому суддями заявлені самовідводи від участі в даній справі.

Заслухавши суддів що мотивів заявлених самовідводів; прокурора, який залишив розгляд цього питання на розсуд суду; засудженого, який не заперечував проти задоволення самовідводів; вивчивши матеріали справи; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно п.4 ч.1 ст.75 КПК України (далі - КПК) суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч.1 ст.80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об 'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява №33949/02).

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2023 року (головуючий - суддя ОСОБА_3 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , справа №11-кп/813/2081/23) вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2023 року змінений в частині призначеного покарання та ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн; за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн; за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років. В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.

Із наведеного слідує, що фактично колегія суддів вже надала оцінку вироку місцевого суду в кримінальному проваджені №0000051, а тому існують обставини, передбачені п.4 ч.1 ст.75 КПК.

Колегія суддів, дійшовши висновку щодо наявності підстав для задоволення заявлених самовідводів, окрім вимог п.4 ч.1 ст.75, ст.80 КПК України, також враховує положення ст.126 Конституції України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п.11 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.20007 року, ст.15 Кодексу суддівської етики, - відповідно до яких неупереджений розгляд справ є обов`язком судді.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є обов`язком судді. Відповідно до цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків.

Згідно з п. 2.5. застосування цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів, суддя повинен взяти самовідвід від участі від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об`єктивний у рішенні у справі «Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011 р., заява № 23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

Приймаючи до уваги наведені вище вимоги законодавства України, практики Європейського суду з прав людини та Бангалорських принципів поведінки суддів, керуючись положеннями ст.ст. 75, 81 КПК, з метою дотримання прав учасників провадження на неупереджений розгляд справи, а також для забезпечення виконання положень ст.ст. 2, 7, 8, 9, 21, 28 КПК, якими регламентовані завдання кримінального провадження, загальні засади кримінального судочинства, зокрема: верховенство права, доступ до правосуддя та розумність строків розгляду справи, а також для повного, всебічного та неупередженого розгляду справи, запобігання виникненню будь-яких сумнівів в учасників процесу щодо безсторонності суду, що у подальшому може бути розцінене як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заявлені самовідводи.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 376, 401 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити заявлені суддями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 самовідводи від розгляду апеляційної скарги та клопотання адвоката ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2023 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.4 ст.186, ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Матеріали судового провадження №11-кп/813/1210/24 передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому ст.35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4