Провадження № 1-кп/522/661/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

здійснивши судовий розгляд об`єднаних матеріалів кримінального провадження у відкритому судовому засіданні за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000597 від 14.09.2023 р., за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 03.01.2024 р., за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта, Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.08.2012 р. Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3ст. 185, ч. 1 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 17.06.2013 р. Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

- 13.11.2015 р. вироком Балтського районного суду Одеської області, зміненим вироком Апеляційного суду Одеської області від 16.02.2016 за ст.ст. 307 ч. 2, 309 ч. 1, 315 ч. 2, 317 ч. 1, 309 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 3, ч.1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна. Звільненого з Одеської ВК №14 - 18.05.2020 у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 06.06.2023 р. Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

14.09.2023 р. близько 09:00 години ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в процесі словесного конфлікту з ОСОБА_9 діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, раптово для ОСОБА_9 кулаком правої руки наніс йому один удар в обличчя, спричинивши останньому, згідно із висновком експерта №1350 від 15.09.2023 р., тілесні ушкодження у вигляді синця на верхній повіці лівого ока з поширенням на ліву надбрівну дугу, поверхневої забійної рани в проекції зовнішнього краю лівої надбрівної дуги, які не були небезпечними для життя, мали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне легке тілесне ушкодження.

Також, 02.01.2024 р. в період часу з 19 години 00 хвилин по 09 годину 30 хвилини 03.01.2024 р. у ОСОБА_4 , який перебував біля будинку АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на таємне повторне викрадання чужого майна, а саме вогнегасника об`ємом 3 л. вартістю 600 гривень та оригінального магнітофону вартістю 2400 гривень з автомобіля марки «Ford», моделі «Transit», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, впевнившись що його дії залишаються непомітними для оточуючих ОСОБА_4 в період часу з 19 години 00 хвилин 02.01.2024 р. по 09 годину 30 хвилини 03.01.2024 р., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , помітив припаркований автомобіль марки «Ford», моделі «Transit», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , після чого, таєно, повторно, в умовах воєнного стану, достовірно знаючи, шо Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. №2102-IX, також достовірно значи, що до КК України внесені зміни, згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-IX від 03.03.2022 р., відчинивши задні двері, проник до салону вказаного автомобіля, після чого демонтував оригінальний магнітофон з передньої панелі та викрав вогнегасник, об`ємом 3 л., який знаходився в дверях з лівої сторони пасажирського сидіння.

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник разом із викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток у розмірі 3000 гривень.

Крім того, в період часу з 16 години 00 хвилин по 18 годину 00 хвилин 02.01.2024 р. у ОСОБА_4 , який перебував біля будинку АДРЕСА_4 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на таємне повторне викрадання чужого майна, яке знаходилось в автомобілі марки «Nissan», моделі «Micra», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення, діючи повторно, з прямим умислом, з корисливих мотивів, впевнившись що його дії залишаються непомітними для оточуючих ОСОБА_4 , в період часу з 16 години 00 хвилин по 18 годину 00 хвилин 02.01.2024 р., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_4 , помітив припаркований автомобіль марки «Nissan», моделі «Micra», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , після чого, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. №2102-ІX, на території України, починаючи з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан строком на 30 діб, дію якого продовжено на 90 діб, відповідно до указу Президента України від 06.11.2023 р. №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 08.11.2023 р. №3429-ІХ з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року продовжено на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що до КК України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-ІX від 03.03.2022 р., розбивши скло автомобіля зі сторони водійського сидіння та відімкнувши багажне відділення викрав з нього рюкзак, в якому знаходилися речі потерпілої ОСОБА_11 , а саме: шльопанці «Replay» бежевого кольору вартістю 1945 грн., шапка вартістю 800 грн., футболка трикотажна вартістю 970 грн., штани жіночі довгі вартістю 339 грн., кофта жіноча з довгим рукавом вартістю 249 грн., перчатки дитячі, які цінності для потерпілої не представляють, окуляри рожеві в золотій оправі вартістю 3035 грн. 60 коп., а всього майно на загальну суму 7338 грн. 60 коп. Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник разом із викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток у розмірі 7338 грн. 60 коп.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, зазначив, що факти й обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальних актах, відповідають дійсності. Пояснив наступне. Щодо дій, які ОСОБА_4 інкримінуються відповідно до ч.1 ст. 125 КК України, він дійсно знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де зустрів потерпілого й попросив у нього цигарку, але той відмовив та виразився у його бік нецензурною лайкою, після чого обвинувачений дуже образився й один раз вдарив потерпілого в обличчя кулаком. Обвинувачений зазначив, що має на меті надати вибачення потерпілому, але з моменту їх конфлікту більше його не бачив. Щодо правопорушень, які ОСОБА_4 інкримінуються відповідно до ч. 4 ст. 185 КК України, ним дійсно вчинені декілька крадіжок. В автомобілі марки «Ford», моделі «Transit», були незачинені двері, тому обвинувачений без зайвих зусиль попав в салон автомобіля, демонтував автомагнітолу й викрав вогнегасник. В автомобілі марки «Nissan», моделі «Micra», обвинувачений побачив сумку, вважаючи що там цінні речі, розбив скло, викрав сумку й з речами скрився з місця злочину. З часом відкрив її, побачив жіночі речі, які йому не були потрібні й викинув викрадене з сумки.

Потерпіла особа за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000597 від 14.09.2023 р. (ч.1 ст.125 КК України) ОСОБА_9 , жодного разу до судового засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду судової справи сповіщалася належним чином. Таку поведінку потерпілого суд розцінює як небажання особисто прийняти участь у розгляді справи. Тому, з урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без його участі. Більш того, суд вважає, що в умовах воєнного стану оголошеного в Україні у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення вказаного учасника судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки, з урахуванням періодичних ракетних обстрілів міста Одеси, це становить загрозу для вказаних осіб.

Потерпілі особи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 03.01.2024 р. (ч.4 ст.185 КК України) ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у судові засідання жодного разу не з`явилися, про час, дату та місце розгляду судової справи сповіщались належним чином. Окрім того, до суду потерпілі надали заяви про слухання розгляду справи у їх відсутність.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, та за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану.

Судом в порядку вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувалися, окрім характеризуючих матеріалів, наданих прокурором.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ґрунтується на наданих у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши пояснення й щире каяття ОСОБА_4 суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно нього.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 4 ст.185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 4 ст. 185 КК України, зі всіма кваліфікуючими ознаками.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 р. у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України є такими: за ч. 1 ст.125 КК України проступком, за ч. 4 ст.185 КК України тяжким, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обвинувачений пояснив, що має матір, яка є інвалідом ІІІ групи та проживає в АДРЕСА_5 . Він та його молодший брат періодично фінансово допомагають матері, спілкується з нею два рази на місяць за допомогою телефонних дзвінків. ОСОБА_4 пояснив, що офіційне джерело доходу не мав, однак на постійній основі працював на будівельних майданчиках різноробочим, чим й заробляв грошові кошти.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 рецидив злочинів.

Судом встановлено, що 06.06.2023 р. Приморським районним судом м. Одеси був винесений вирок по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України (ч. 3 ст. 78 КК України).

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у вигляді позбавлення волі. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також надасть підстави для його майбутньої соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов потерпілими особами заявлено не було. Матеріальна шкода не відшкодована.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст.70, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно за даним вироком призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково, у вигляді 1 місяця позбавлення волі, приєднати невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 р. остаточно визначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк позбавлення волі, рахувати з моменту ухвалення вироку.

Зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання термін його перебування під вартою з 03.01.2024 р. (із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст.72 КК України)).

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Речовий доказ у вигляді диска з відеозаписами з камери відеоспостереження, яка розташована на фасаді будинку АДРЕСА_2 , за 02.01.2024 р. в період часу з 15:30 по 16:10 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1