УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року

м. Київ

справа № 337/1880/22

провадження № 51 - 2952 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 05 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, рішення щодо якого не оскаржується.

За вироком суду, 09 червня 2022 року у період часу з 21 год до 22 год, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що в квартирі АДРЕСА_1 , проживає особа похилого віку - ОСОБА_7 та його син - особа з інвалідністю з дитинства ОСОБА_8 , які не будуть чинити опір, з метою відкритого викрадення майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, проникнувши у житло через вхідні двері, шляхом залякування ОСОБА_7 , подавляючи волю потерпілого ОСОБА_7 до спротиву, відкрито викрав належне останньому майно, а саме грошові кошти у розмірі 3 000 грн, які знаходилися на дивані у кімнаті, чим спричинили потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на вищевказану суму.

Крім того, 12 червня 2022 року, приблизно о 12 год, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , знаходячись на ділянці місцевості, яка розташована поруч із будинком № 15 по вул. Новгородська в м. Запоріжжя , з метою відкритого викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді рани на верхній губі праворуч та по ходу лівої надбрівної дуги, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали майно ОСОБА_9 , чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 6140 грн.

Не зупиняючись на скоєному, 15 червня 2022 року, приблизно о 12 год, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що в квартирі АДРЕСА_1 , проживає особа похилого віку ОСОБА_7 та його син - особа з інвалідністю з дитинства - ОСОБА_8 , які не будуть чинити опір, з метою відкритого викрадення майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, проникнувши у житло через вхідні двері, шляхом залякування ОСОБА_8 , подавляючи волю останнього до спротиву, відкрито викрав у кімнаті квартири майно, яке належить ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 5954,47 грн.

Після чого, 15 червня 2022 року приблизно о 22 год, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що в квартирі АДРЕСА_1 , проживає особа похилого віку ОСОБА_7 та його син - особа з інвалідністю з дитинства - ОСОБА_8 , які не будуть чинити опір, з метою відкритого викрадення майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, виламав вхідні двері квартирі, проникнувши у житло, де подавляючи волю потерпілого ОСОБА_7 до спротиву, відкрито викрав із дивану належне останньому майно, вартістю 1366,67 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на вказану суму.

09 червня 2022 року у період часу з 21 год до 22 год, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що в квартирі АДРЕСА_1 , проживає особа похилого віку ОСОБА_7 та його син - особа з інвалідністю з дитинства ОСОБА_8 , які не будуть чинити опір, з метою відкритого викрадення майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, проникнувши у житло через вхідні двері, шляхом залякування ОСОБА_7 , подавляючи волю потерпілого ОСОБА_7 до спротиву, відкрито викрав належне останньому майно, а саме грошові кошти у розмірі 3 000 грн, які знаходилися на дивані у кімнаті, чим спричинили потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на вищевказану суму.

Крім того, 12 червня 2022 року, приблизно о 12 год, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_5 , знаходячись на ділянці місцевості, яка розташована поруч із будинком № 15 по вул. Новгородська в м. Запоріжжя , з метою відкритого викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді рани на верхній губі праворуч та по ходу лівої надбрівної дуги, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали майно ОСОБА_9 , чим спричинили потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 6140 грн.

Не зупиняючись на скоєному, 15 червня 2022 року, приблизно о 12 год, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що в квартирі АДРЕСА_1 , проживає особа похилого віку ОСОБА_7 та його син - особа з інвалідністю з дитинства - ОСОБА_8 , які не будуть чинити опір, з метою відкритого викрадення майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, проникнувши у житло через вхідні двері, шляхом залякування особи з інвалідністю ОСОБА_8 , подавляючи волю останнього до спротиву, відкрито викрав у кімнаті квартири майно, яке належить ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 5954,47 грн.

Після чого, 15 червня 2022 року приблизно о 22 год, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що в квартирі АДРЕСА_1 , проживає особа похилого віку ОСОБА_7 та його син - особа з інвалідністю з дитинства - ОСОБА_8 , які не будуть чинити опір, з метою відкритого викрадення майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, виламав вхідні двері квартирі, проникнувши у житло, де подавляючи волю потерпілого ОСОБА_7 до спротиву, відкрито викрав із дивану належне останньому майно, вартістю 1366,67 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на вказану суму.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 березня 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, просить вирок місцевого та ухвалу апеляційного судів щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що призначене покарання його підзахисному за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок своєї надмірної суворості, що судами належним чином не було враховано ряд пом`якшуючих обставин покарання, а саме щире каяття, молодий вік засудженого та збіг тяжких життєвих обставин. Зазначає, що у недотримання положень ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції не перевірив аналогічних доводів його апеляційної скарги та не навів мотивів, з яких вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, а також правильність кваліфікації дій засудженого за вказаною статтею у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження нових кримінальних правопорушень, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається із оскаржених судових рішень, суди попередніх інстанцій дотримались вимог закону України про кримінальну відповідальність щодо призначення покарання.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що місцевий суд під час призначення ОСОБА_5 виду та розміру покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження, дані, що характеризують особу засудженого, який не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, незадовільно характеризується за місцем навчання, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, особу обвинуваченого, який під час судового розгляду визнав вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, потім вину визнав. Також судом враховано, що злочин вчинено відносно потерпілого, якому 82 роки та його сина інваліда-дитинства, достовірно знаючи, що вони не зможуть чинити опір.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено, а до обставини що обтяжує покарання судом віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Суд дійшов висновку, що достатньою мірою покарання для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень обвинуваченого є лише покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення.

За результатом апеляційного перегляду вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2023 року суд апеляційної інстанції не встановив порушень, допущених місцевим судом, під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 без задоволення.

Доводи про суворість призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано визнав їх безпідставними.

Апеляційний суд, в межах повноважень, визначених ст. 404 КПК, та в порядку, передбаченому ст. 405 цього Кодексу, належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам касаційної скарги. Залишаючи вирок суду без змін, зазначив в ухвалі достатні підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_5 покарання, вказавши, що районний суд правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер і обсяг вчинення злочинної дії та їх наслідки, всі відомості про особу засудженого, відсутність пом`якшуючих обставин покарання, та наявність обтяжуючої обставини. Підстав для застосування ст. 69 КК колегія суддів апеляційного суду не встановила.

Оцінюючи правильність висновків суду апеляційної інстанції, касаційний суд виходить із того, що за приписами ч. 1 ст. 69 КК суду надано дискреційні повноваження призначити більш м`яке покарання, ніж зазначене в санкції статті за відповідний злочин, виключно за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Це означає, що певні обставини (або їх сукупність) одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі про кримінальну відповідальність: вони визнані судом такими, що пом`якшують покарання, відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини цього Кодексу, які визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину в Особливій частині КК, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень ст. 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, як і обставини, що зумовлюють виокремлення в законі про кримінальну відповідальність привілейованих складів злочинів. Ці обставини чи сукупність обставин мають перебувати в обумовленому взаємозв`язку із цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, змістом дій вчиненого кримінального правопорушення та/чи іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку вчиненого та/або небезпечність винуватого. Суд, посилаючись при призначенні покарання на ст. 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Наведене узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка відображена, зокрема, в постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18 (провадження № 51-3479км20).

Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини (з урахуванням даних про особу) у своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було би явно несправедливим.

Водночас, таке рішення суд може ухвалити лише за наявності обґрунтованого переконання в тому, що використання положень ст. 69 КК дозволить досягти кожної із встановлених у законі про кримінальну відповідальність цілей його застосування до винного, що має знайти відповідне переконливе відображення в мотивах постановленого судом рішення.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження та особи засудженого, судом апеляційної інстанції обґрунтовано не встановлено підстав для застосування положень ст. 69 КК.

Враховуючи встановлені судом обставини умисного кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_5 , суди дійшли вірного висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК. Покарання, призначене засудженому є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не знаходить.

Ухвала апеляційного суду належним чином обґрунтована та відповідає приписам статей 370, 419 КПК.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі захисника, отже, у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 05 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3