ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2848/23 Номер провадження 11-кп/814/1205/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ( відеоконференція)

захисника ОСОБА_8

представника виправної колонії - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 10 січня 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 10 січня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кизил-Озек, Майминського району, Алтайського краю, рф, проживаючого в АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, до засудження офіційно непрацюючого, одруженого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, - засудженого: 01.04.2021 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 1 ст. 110 КК України до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна,

- відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що встановлені судом обставини , дані про особу засудженого, не дають підстави вважати, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 довів своє виправлення та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

В апеляційній скарзі захисний засудженого просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити заяву засудженого ОСОБА_7 та звільнити його від відбування покарання умовно достроково.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що розглядаючи подання суд належним чином не врахував всі обставини кримінального провадження та прийшов до помилкового висновку про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Матеріалами, які надані в розпорядження суду доведено, що поведінка ОСОБА_7 як засудженого протягом усього періоду відбування покарання вказувала на його неухильне бажання виправитися і він довів своєю сумлінною працею та бездоганною поведінкою своє виправлення.

Позиція учасників.

Засуджений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник виправної колонії заперечував проти задоволення апеляційної скарги

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 01.04.2021 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова, скасованим в частині призначеного покарання ухвалою Чернігівського апеляційного суду за ч. 1 ст. 110 КК України до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Встановлено, що засудженим відбута 2/3 частина строку покарання .

За весь час відбування покарання засуджений мав 1 заохочення, стягнення відсутні.

Як вбачається із характеристик на засудженого ОСОБА_7 від 30.06.2022 року, 30.09.2022 року, 31.03.2023 року, 23.11.2023 року затверджених начальником ДУ «Божковська виправна колонія (№16)», він характеризувався посередньо, за час відбування покарання не став на шлях виправлення ( а.о.с. 45-46, 49-50, 57-58, 60-62, а.с. 31-36 ).

Даний факт також підтверджується витягами із протоколів засідань комісії ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» від 30.06.2022 року №11, 30.09.2022 року №17, 31.03.2023 року №6, 23.11.2023, згідно яких вбачається, що засуджений не став на шлях виправлення в зв`язку із чим йому було відмовлено у зміні умов тримання, представленні матеріалів до суду на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, застосування умовно-дострокового звільнення. (а.о/с 47,51,59).

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка засудженого не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була посередньою.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_7 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився і в подальшому немає необхідності у відбуванні ним покарання.

У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Тому, з огляду на викладене вище, доводи захисника засудженого , що поведінка ОСОБА_7 як засудженого протягом усього періоду відбування покарання вказувала на його неухильне бажання виправитися і він довів своєю сумлінною працею та бездоганною поведінкою своє виправлення, є безпідставними.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст.376, 405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .