Справа № 947/4239/22
Провадження № 1-кп/947/267/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001031 від 09.11.2021 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, є особою з інвалідністю 3-ї групи, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В ніч з 08.11.2021 року на 09.11.2021 року ОСОБА_7 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де в ході раптової виниклої сварки, на ґрунті ревнощів до ОСОБА_8 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний умисел направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в той же день приблизно в 00.25 год., перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, взяв в кухні на столі ніж, підійшов до ОСОБА_6 , який знаходився в коридорі вказаної квартири, та умисно наніс лезом ножа ОСОБА_6 декілька ударів в область шиї, голови та тулубу.

В результаті вищевказаних злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_6 спричинено наступні тілесні ушкодження: колото-різані рани в лівій скроневій ділянці, на передній поверхні шиї по центру, на передній черевній стінці зліва, на задній поверхні грудної клітини зліва, які як разом так окремо, спричиняють розлад здоров`я строком понад шість днів, але не більше трьох тижнів (21 день), та за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Виконавши всі дії, які вважав необхідними для настання смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_7 покинув місце скоєння злочину. Разом із цим, злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_7 своїми активними діями завадили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Допитаний у судовому засідання ОСОБА_7 підтвердив факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, не заперечує факту нанесення ножових поранень потерпілому, проте не згоден з кваліфікацією його дій, оскільки умислу на позбавлення його життя не мав.

Також пояснив суду, що свідка ОСОБА_8 він знає протягом 8 років, близько 5-6 років він проживав з нею у цивільному шлюбі. Приблизно за два дні до події вони припинили стосунки. Від свідка ОСОБА_9 йому стало відомо, що ОСОБА_8 має особисті стосунки з ОСОБА_6 , а також вона повідомила, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 заходять до неї додому вечорами. Отримавши цю інформацію від ОСОБА_9 , 08.11.2021 року близько 8 години вечора він прийшов до ОСОБА_9 з метою дочекатись ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та з`ясувати у них, чому в них виникли стосунки. Поки він їх чекав він сидів з ОСОБА_9 , можливо він вживав алкогольні напої, але не більше 100 грамів горілки. З собою горілку він не приносив. Разом з ОСОБА_8 і ОСОБА_6 за столом він алкогольні напої не вживав.

Коли ОСОБА_8 і ОСОБА_6 прийшли до ОСОБА_9 , принесли алкоголь, він сидів на диванчику, біля якого знаходився кухонний стіл. ОСОБА_8 і ОСОБА_6 на відстані близько 1 метру від нього почали обійматися та цілуватися, а також ОСОБА_8 сказала йому, що так сталося, що вони з ОСОБА_6 кохають один одного, чим на його думку, вони спровокували його. Він тильною стороною долоні руки вдарив ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 кинувся на нього та вдарив його два рази головою в лоб, а саме вдарив між бровами, від чого він впав на підлогу разом з ОСОБА_6 , який знаходився зверху нього. Після чого він встав та сів на диван, більше ОСОБА_6 його не бив. Тілесних ушкоджень від ударів ОСОБА_6 у нього встановлено не було.

ОСОБА_8 і ОСОБА_9 зібрали у кухні всі ножі та віднесли їх у кімнату.

Коли почали збиратися, він зайшов у кімнату, в цей час ОСОБА_6 одягав взуття. Він побачив у кімнаті на килимі біля ліжка маленький ніж, який він підняв і хотів віднести на кухню, куди він йшов за курткою. Коли він вийшов у коридор, ОСОБА_6 підскочив до нього, почав розмахувати руками, тому так сталося, що він можливо його «зачепив», при цьому потерпілий знаходився до нього обличчям. Потерпілий впав та лежав полубоком, втратив свідомість, а він пішов на кухню за курткою. Він не бачив звідки у потерпілого йшла кров. Жінки в цей час перебували у кімнаті, нічого не робили та не заважали йому і потерпілому. Він міг «добити» потерпілого, якщо б хотів. Він помив свої руки і ноги від крові, потерпілому допомогу не надавав. ОСОБА_8 і ОСОБА_10 почали телефонувати. Він покинув квартиру ОСОБА_9 , оскільки злякався. Коли вийшов з квартири, на вулиці сів на лавку біля під`їзду, не тікав. Коли підійшли поліцейські, він разом з ними піднявся у квартиру.

Також зазначив, що не мав наміру вбивати ОСОБА_6 , не готувався до його вбивства, хотів, щоб потерпілий і свідок ОСОБА_8 повідомили йому особисто про свої близькі стосунки, сказали йому про це «в очі».

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 він знайомий з дитинства, оскільки проживають поруч, проте не спілкувались, конфліктів між ними не було. З ОСОБА_8 він познайомився за 2 тижні до події, між ними виникли близькі стосунки. Йому було відомо, що ОСОБА_8 раніше зустрічалась з ОСОБА_7 , проте, вже 3 роки з ним не жила.

В ніч з 08.11.2021 року на 09.11.2021 року він з ОСОБА_11 вживали спиртні напої, на вулиці йшов дощ і вони вирішили піти до ОСОБА_9 у гості. У квартирі перебували ОСОБА_9 і ОСОБА_7 . Перебуваючи у квартирі вони за столом не сиділи, він особисто і ОСОБА_8 вживали спиртні напої, ОСОБА_7 у його присутності не вживав алкоголь. В ході спілкування ОСОБА_7 почав звинувачувати його в тому, що він нібито вкрав у нього жінку, зазначивши при цьому, що ОСОБА_8 є «його річчю», був агресивний, погрожував ОСОБА_8 , хватався на кухні за ніж. Він особисто ОСОБА_7 не бив, намагався залагодити конфлікт, чи уникнути конфлікту. Він вирішив піти з квартири ОСОБА_9 і сказав ОСОБА_8 , щоб вона збиралась.

Коли до нього підійшов ОСОБА_7 з кухні, жінки перебували у кімнаті, а він у коридорі. Коли побачив ОСОБА_7 боком, він піднявся у весь зріст, повернувся до нього обличчям. ОСОБА_7 при цьому говорив якийсь слова. В коридорі було темно, ніж у ОСОБА_12 він не бачив. В момент удару він стояв до нього обличчям, та оскільки ножа не бачив у ОСОБА_7 , подумав, що ОСОБА_7 вдарив його кулаком. Перший удар ОСОБА_7 наніс правою рукою в область від вуха до шиї, від якого у нього почалась сильна кровотеча, він впав на коліна і тримався за руки ОСОБА_7 , втрачав свідомість. Він почув крик: «Ніж». Коли він повільно спускався на коліна, ОСОБА_7 наніс удар ножем в ліву частину живота. Після цього він стояв на колінах і отримав від ОСОБА_7 ще 3 удари у спину. Потім він лежав на підлозі, затиснувши собі горло, щоб не втратити багато крові, чекав приїзду швидкої допомоги.

ОСОБА_7 після нанесення ударів жодної допомоги йому не надав. Він перебував у лікарні 7 днів. В результаті удара ОСОБА_7 у нього порізана слинна залоза, він відчуває біль коли їсть. Від батьків ОСОБА_7 він отримав компенсацію у розмірі 14 тисяч гривень. Він ОСОБА_7 вибачив, просить не позбавляти його волі.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що з обвинуваченим вона мало знайома. ОСОБА_7 було відомо, що ОСОБА_8 іноді заходить до неї у гості. 08.11.2021 року ввечері ОСОБА_7 прийшов до неї, був нетверезий, приніс із собою пляшку горілки, він хотів дочекатись у неї ОСОБА_8 . Він чекав ОСОБА_8 і ОСОБА_6 близько 4-5 годин. В цей час він вживав алкоголь, був агресивний через ревнощі.

До 08.11.2021 року ОСОБА_7 декілька днів поспіль приходив до неї в гості, хотів зустрітись з ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , з яким хотів поговорити, щоб він залишив ОСОБА_13 .

Близько 11 годин вечора, приблизно через 4-5 годин після приходу ОСОБА_7 , до неї прийшли ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , які також були нетверезі. Між ними розпочався конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 доказував ОСОБА_6 , що ОСОБА_8 є його жінкою, казав ОСОБА_8 , що кохає її. В ході спілкування ОСОБА_6 не ображав ОСОБА_7 , намагався заспокоїти ОСОБА_7 .

Коли ОСОБА_6 направлявся до виходу з квартири, підбіг ОСОБА_7 , штовхнув ОСОБА_8 , схопив ОСОБА_6 , правою рукою почав наносити йому удари. До цього, вони з ОСОБА_8 сховали всі ножі, оскільки ОСОБА_7 до побиття ОСОБА_6 вже хватався за ніж.

Коли ОСОБА_6 впав на підлогу, почав втрачати свідомість, у нього йшла кров, вона зателефонувала до поліції і викликала швидку допомогу. ОСОБА_7 в цей час відійшов від потерпілого, помив руки, потім сів на диван і сказав ОСОБА_6 : «що стікаєш кров`ю, так тобі й треба». Після цього ОСОБА_7 одягнувся і сказав, що йде у магазин за горілкою. На вулиці ОСОБА_7 зупинили поліцейські.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_7 вона знає близько 10 років, жили разом, протягом 1.5- 2 роки вже не жили разом, але спілкувались. 08.11.2021 року у нічний час вона разом з ОСОБА_6 прийшли до ОСОБА_9 , де зустріли ОСОБА_7 , з яким виник конфлікт між нею та ОСОБА_7 , з приводу їх розлучення з ним. При Цьому ОСОБА_7 ображав її, вдарив, ОСОБА_6 почав її захищати тільки словесно. В квартирі вони з ОСОБА_6 не вживали алкогольні напої спільно з ОСОБА_7 .

Коли вона і ОСОБА_6 почали одягатись, щоб піти з квартири, ОСОБА_7 накинувся на ОСОБА_14 з ножем, вона почала кричати. ОСОБА_7 правою рукою наніс ОСОБА_6 декілька ударів кухонним ножем, від яких ОСОБА_6 впав на підлогу, а ОСОБА_7 сидів на кухні, потім одягнувся і пішов. Вони з ОСОБА_9 намагались надати ОСОБА_6 допомогу. Вона викликала поліцію і поліцейські затримали його на вулиці та повернули до квартири.

Судом також досліджені докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме:

- Протокол огляду місця події від 09.11.2021 року, проведений слідчим за письмовою згодою ОСОБА_9 , у квартирі АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено: кухонний ніж з дерев`яною ручкою зі слідами РБК на лезі, який поміщено до паперового коробу;

- Протокол огляду місця події від 09.11.2021 року з ілюстративними таблицями, проведений у приміщенні лікарні за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого виявлено та вилучено: футболку чоловічу чорного кольору зі слідами РБК; куртку чорного кольору з білими смугами зі слідами РБК; кофту сірого кольору зі слідами РБК; светр білого кольору зі слідами РБК;

- Протокол затримання ОСОБА_7 від 09.11.2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 вилучено кросівки чорного кольору з білою підошвою.

- Висновок експерта №990 від 11.11.2021 року, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до групи Вз ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АБО.

- Висновок №595 від 28.01.2022 року, відповідно до якого на капюшоні кофти зліва розташовується два наскрізних колото-різаних пошкодження (пошкодження «1» та «2»), на передній поверхні лівої полички її, поблизу кишені, в нижніх відділах, мається одно наскрізне колото-різане пошкодження (пошкодження «3»), а також на спинці кофти зліва, в середньо-нижніх відділах, визначається три наскрізних колото-різаних пошкодження (пошкодження «4» - «6»), які могли бути утворені плоским колюче - ріжучим знаряддям, типу ножа, клинок якого має обушок і лезо, з шириною зануреної частини клинка не більше 1,8 см. Додаткова частина пошкодження «6» на кофті могла бути утворена при витягуванні клинка з поворотом його при упорі на лезо. Враховуючи дані ксерокопії медичної карти стаціонарного хворого №9701/1293 від 09.11.2021 р. та висновку експерта № 2195 від 23.11.2021 р. (локалізацію та характер ушкоджень на тілі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), й локалізацію, характер та механізм утворення пошкоджень на одязі (кофті з капюшоном), пошкодження «1» та «2» на капюшоні кофти зліва відповідають колото - різаним ранам в лівій скроневій ділянці та на передній поверхні шиї, та можуть становити з ними єдині ранові канали. Пошкодження «З» на передній поверхні лівої полички кофти, поблизу кишені, в нижніх відділах, відповідає колото-різаній рані на передній черевній стінці зліва, та може становити з ним єдиний рановий канал. Пошкодження «4»-«6» на спинці кофти зліва, в середньо-нижніх відділах, відповідають колото-різаним ранам на задній поверхні грудної клітки зліва по передньо-пахвинній лінії, по лопатковій та прихребтовій лінії;

- Висновок судово-психіатричного експерта №711 від 28.12.2021року, відповідно до якого ОСОБА_7 не виявляє певних індивідуально-психологічних особливостей, які могли, б суттєво вплинути на його свідомість та поведінку у досліджуваній у справі ситуації. ОСОБА_7 також не знаходився у досліджуваній у справі ситуації в якомусь юридично значимому стані, в тому числі і в стані фізіологічного афекту, який би міг суттєво вплинути на його свідомість та поведінку. На зазначений період часу ОСОБА_7 вживав алкогольні напої в дозі, що виключає нормальне фізіологічне функціонування емоційних процесів, знаходився у стані алкогольного сп`яніння, яке, як відомо, посилює негативні прояви особистості, знижує емоційно-вольовий контроль та полегшає пряму реалізацію емоційної напруги в безпосередній поведінці. ОСОБА_7 знаходився у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, тому був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. За своїм психічним станом може приймати участь у проведенні слідчих дій, стати перед слідством та судом;

- Висновок експерта №2195 від 04.01.2022 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_6 спричинено наступні тілесні ушкодження: колото-різані рани в лівій скроневій ділянці, на передній поверхні шиї по центру, на передній черевній стінці зліва, на задній поверхні грудної клітини зліва. Зазначені ушкодження утворилися від дії колюче-ріжучого предмета (предметів), індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились, яким міг бути клинок ножа. Дані ушкодження спричинені 09.11.2021 року, як разом так окремо, спричиняють розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Локалізація ушкоджень не характерна для самоспричинення.

- Висновок експерта №520 від 27.04.2023 року року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_6 спричинено наступні тілесні ушкодження: колото-різані рани в лівій скроневій ділянці, на передній поверхні шиї по центру, на передній черевній стінці зліва, на задній поверхні грудної клітини зліва. Вказані ушкодження утворилися від дії колюче-ріжучого предмета (предметів), індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились, яким міг бути клинок ножа. Дані ушкодження спричинені 09.11.2021 року. Вказані ушкодження не були небезпечними для життя, як в момент заподіяння так і в подальшому своєму клінічному перебігу. Дані ушкодження, як разом так окремо, спричиняють розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

- Висновок експерта №2135 від 10.12.2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: різана рана 2-го пальця правої кисті, садно лівої кисті. Зазначені ушкодження не були небезпечним для життя. Різана рана 2-го пальця правої кисті сама по собі викликає розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більш як три тижні (21 день). За цим критерієм, згідно п.п.2.3.3 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садно лівої кисті має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6- ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.5 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Різана рана 2-го пальця правої кисті утворилася від дії ріжучого предмета, яким могло бути лезо ножа. Садно утворилося від дії тупого, твердого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразились. Не виключено, що таким предметом могла бути кисть стиснута в кулак. Локалізація ушкоджень доступна для дії як власної, так і сторонньої руки. Зазначені ушкодження заподіяні 09.11.2021 року.

- Протокол слідчого експерименту від 29.01.2022 року за участю потерпілого ОСОБА_6 та долучений до протоколу відеозапис, відповідно до якого, ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту надав пояснення та відтворив дії, обстановки, обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення відносно нього.

- Протокол слідчого експерименту від 29.01.2022 року за участю свідка ОСОБА_8 та долучений до протоколу відеозапис, відповідно до якого, свідок ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту надала пояснення та відтворила дії, обстановки, обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_6

- Висновок судово-медичної комісійної експертизи №248 від 04.03.2024 року, відповідно до якої у ОСОБА_6 малися наступні тілесні ушкодження: одна колото-різана рана в лівій скроневій ділянці, не проникаюча у порожнину черепа; одна колото-різана рана передньої поверхні шиї, непроникаюча в просвіт гортані; одна колото-різана рана передньої черевної стінки зліва, не проникаюча в черевну порожнину; три колото-різані рани задньої поверхні грудної клітини зліва, непроникаючі в плевральну порожнину: по переднє-пахвинній лінії в проекції 10 ребра, по лопатковій 1 лінії в проекції 10 ребра, понавколохребтовій лінії. Зазначені ушкодження утворилися від дії колюче-ріжучого предмета (предметів), індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились, яким міг бути клинок ножа. Дані ушкодження спричинені 09.11.2021 року. Дані ушкодження, як разом так окремо, спричиняють розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виходячи з локалізації ушкоджень, ОСОБА_15 був повернений як передньою, так і задньою поверхнями свого тулуба по відношенню до напрямку дії травмуючого предмета. Поза, а також взаємне розташування потерпілого та нападника в цей момент могли бути різними. Дані, які є на даному етапі розвитку судово-медичної експертизи, не дозволяють давати об`єктивну відповідь на питання «про силу удару у зв`язку із відсутністю розробленої достеменної методики визначення. Достеменно висловитися про напрямки ранових каналів колото-різаної ране лівої скроневої ділянки, непроникаючої в порожнину, черепа; колото-різаної рана передньої черевної стінки, зліва, непроникаючої в черевну порожнину та трьох колото-різаних -ран задньої поверхні грудної клітки зліва, непроншсаючих в плевральну порожнину; по переднє-лахвиннїй лінії в проекції 10 ребра, по лопатковій лінії в проекції 10 ребра, по навколохребтовій ліній немає можливості. Через відсутність в наявній медичній документації опису морфологічних особливостей ушкоджень (напрямку ранових каналів, глибини, орієнтації тощо) висловитися про «хаотичний» або, навпаки, «цілеспрямований» характер їх нанесення неможливо.

На підставі досліджених доказів суд дійшов до наступних висновків.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані як обвинуваченням, так і захистом у скоєнні ОСОБА_7 кримінального правопорушення в ході судового розгляду не встановлено і можливість збирання доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91 КПК України і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та в його діях є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, доведена.

Щодо позиції захисту про відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та необхідність перекваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він діяв з неконкретизованим умислом, суд не погоджується із цим з наступних підстав.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесного ушкодження, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Дана позиція викладена колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 286/4163/19.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характерілокалізаціюпораненьтаінших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, характер їх стосунків. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При цьому в разі, якщо винна особа відмовилася від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого, а потерпілий і свідок ОСОБА_8 своєю поведінкою його спровокували на подальші дії відносно потерпілого з наступних підстав.

Дослідженими судом доказами, в тому числі показаннями обвинуваченого в ході судового розгляду, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час мав близькі стосунки зі свідком ОСОБА_8 , спільно з нею проживав, та незадовго до події вони розлучились.

Після отримання інформації від свідка ОСОБА_9 про близькі стосунки ОСОБА_8 з ОСОБА_6 , обвинувачений почав вчиняти активні дії для особистої зустрічі з останніми обома, у зв`язку з чим до події декілька разів приходив за місцем проживання ОСОБА_9 . В день вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 також тривалий період часу перебував вдома у ОСОБА_9 , чекав приходу ОСОБА_8 з ОСОБА_6 , які прибули до квартири ОСОБА_9 , де обвинувачений розпочав конфлікт з ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_6 з приводу їх особистих стосунків, а саме у присутності потерпілого вдарив ОСОБА_8 , висловлював обвинувачення потерпілому щодо того, що він має стосунки з його, як він вважав, жінкою, висловлюючи образи на її адресу, тощо.

Встановлені обставини свідчать про те, що ініціатором конфлікту між обвинуваченим і потерпілим був саме ОСОБА_7 , який висловлював претензії, обвинувачення до потерпілого і свідка ОСОБА_8 , поводив себе агресивно відносно зазначених осіб, тобто його поведінка, розцінювалась присутніми як така, що створює загрозу для життя та здоров`я оточуючих, через що свідками були сховані ножі.

В свою чергу, потерпілий не тільки не став учасником конфлікту, який розпочав ОСОБА_7 , не висловлював образ на адресу ОСОБА_7 , не застосовував до нього фізичну силу, що узгоджується з висновком експерта №2135 від 10.12.2021 року відповідно до якого у ОСОБА_7 відсутні тілесні ушкодження, чим спростовується версія ОСОБА_7 про нанесення потерпілим ОСОБА_6 ударів обвинуваченому в область лобної частини. Навпаки, потерпілий намагався взагалі уникнути конфлікту, через що прийняв рішення покинути квартиру ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 , почав збиратися та одягатися. Проте, потерпілому це не вдалося через те, що ОСОБА_7 почав умисно наносити йому удари ножем.

Сукупність всіх встановлених обставин вчиненого замаху на умисне вбивство, а саме характер і динамічність дій, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого, поведінка ОСОБА_7 під час вчинення злочину, знаряддя злочину - ніж, завдання ним чисельних ударів, в тому числі у життєво важливі органи потерпілого, а також поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що він бачив, що в результаті нанесення ним ударів ножем, потерпілий перебуває у безпорадному стані, втратив свідомість, лежить на підлозі, стікає кров`ю, реакцію ОСОБА_7 на наслідки його умисних дій, яка виразилась у відмиванні з рук та ніг крові потерпілого та висловлюванні у присутності свідка ОСОБА_9 на адресу потерпілого: «що стікаєш кров`ю, так тобі й треба»; ОСОБА_7 потерпілому будь-якої допомоги не надав, навпаки, після змиття слідів вчинення кримінального правопорушення у вигляді крові потерпілого, спокійно залишив місце події, тобто свідчать про те, що ОСОБА_7 діяв із прямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що призведуть до смерті ОСОБА_6 , що свідчать про умисел обвинуваченого саме на вбивство потерпілого.

Доводи сторони захисту про відсутність умислу на вбивство потерпілого через те, що він прибув до квартири ОСОБА_9 без ножа суд вважає неспроможними з наступних підстав.

Судом встановлено, що про особисті близькі стосунки між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 було відомо ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, яке посилює негативні прояви особистості, знижує емоційно-вольовий контроль та полегшає пряму реалізацію емоційної напруги в безпосередній поведінці (висновок експерта №711), тобто обвинувачений не дивлячись на те, що його стосунки з ОСОБА_8 були раніше припинені, і вона почала нові стосунки з іншим чоловіком, не погоджуючись з даною ситуацією, продовжував вважати ОСОБА_8 своєю жінкою та що він має певні права на неї, тому відчував ревнощі, через що відреагував агресивно, застосував фізичну силу до ОСОБА_8 , висловлював вимоги потерпілому про припинення стосунків з ОСОБА_8 , тобто умисел на вбивство потерпілого виник у ОСОБА_7 раптово, в ході конфлікту, розпочатого самим ОСОБА_7 з вищевикладених обставин, який він в подальшому реалізував при спробі і намаганні потерпілого уникнути конфлікту та покинути квартиру, застосувавши ніж, який знайшов у приміщенні квартири.

Викладені обставини спростовують ствердження обвинуваченого про те, що потерпілий і свідок ОСОБА_8 спровокували його на подальші протиправні дії відносно потерпілого.

ОСОБА_7 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , у вищезазначений спосіб, зокрема шляхом нанесення умисних ударів ножем в область шиї, голови, черевної порожнини, від яких у потерпілого почалась сильна кровотеча, достеменно усвідомлював небезпечний характер своїх дій, що посягають на життя потерпілого, і передбачав, що наслідком таких дій може стати смерть останнього.

Після отримання зазначених ударів потерпілий, стиснувши шию з метою припинення кровотечі, почав втрачати свідомість, змінив своє положення, поступово спустившись на коліна, що свідчить про те, що ОСОБА_7 мав можливість припинити дії щодо позбавлення життя потерпілого, проте він продовжив наносити потерпілому удари ножем, заподіявши ще три колото-різані рани задньої поверхні грудної клітини зліва, непроникаючі в плевральну порожнину, тим самим виконав всі необхідні для цього дії, але такі наслідки не настали з причин, що не залежали від його волі, що свідчить про наявність у ОСОБА_7 умислу саме на умисне вбивство ОСОБА_6 , що виник під час конфлікту та раптово виниклих неприязних відносин, пов`язаних з особистими близькими стосунками з жінкою та про те, що ОСОБА_7 діяв саме з прямим умислом.

За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що обвинувачений передбачав і бажав смерті потерпілого, виконав всі необхідні для цього дії, але такі наслідки не настали з причин, що не залежали від його волі, завдяки своєчасному втручанню свідків, які своїми активними діями, криками, діями з наданням потерпілому допомоги, викликом швидкої медичної допомоги та поліції, фактично зупинили дії ОСОБА_7 , направлені на умисне вбивство потерпілого.

За встановлених судом обставин, суд зазначає, що тілесні ушкодження, отримані потерпілим відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та не були небезпечними для життя, як в момент заподіяння так і в подальшому своєму клінічному перебігу та не були проникаючими, що встановлено експертними висновками, при наявності встановленого прямого умислу на умисне вбивство потерпілого у діях ОСОБА_7 , не є підставою для зміни кваліфікації дій ОСОБА_7 на ч .2 ст. 125 КК України, як вважає сторона захисту.

Також суд вважає неспроможними доводи сторони захисту про те, що свідки надали суду різні показання щодо обставин кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 .

Суд вважає, що показання потерпілого та свідків є правдивими, логічними і послідовними, тому не викликають жодних сумнівів, оскільки вони за своїм змістом відтворюють обставини, а також повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Водночас, суд вважає, що факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_16 у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду та спростований показаннями потерпілого, свідків та обвинуваченого.

Також суд не бере до уваги посилання сторони обвинувачення на показання свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про те, що після нанесення потерпілому ударів ножем обвинувачений ОСОБА_7 сидячи на кухні запитав: «Что, еще не сдох?», оскільки зазначені свідки не надали особисто такі показання при безпосередньому допиті у судовому засіданні.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченим суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду.

Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд відносить добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Враховуючи, що ОСОБА_7 визнав факт вчинення кримінального правопорушення, а саме заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ножем, при встановлених судом обставинах, однак не згоден з кваліфікацією його дій, суд вважає, що він фактично вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та жалкує про вчинені ним дії, що суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Зазначена обставина визнається обвинуваченим та підтверджується дослідженими судом доказами.

Також суд враховує особу ОСОБА_7 , що він раніше не судимий, є особою з інвалідністю 3-ї групи, має на утриманні батьків похилого віку, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, що потерпілому добровільно відшкодована заподіяна шкоди.

Крім того, суд враховує позицію потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні підтвердив, що батьками ОСОБА_7 йому повністю відшкодована заподіяна шкода та зазначив, що він вибачив ОСОБА_7 , не має до нього жодних претензій та просить суд призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , при визначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення фактично визнав та усвідомив неправомірність своїх дій, засуджує свої протиправні дії. Також суд враховує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, є особою з інвалідністю 3-ї групи, має на утриманні батьків похилого віку, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, що потерпілому добровільно відшкодована заподіяна шкоди та потерпілий просить не позбавляти волі ОСОБА_7 .

Також суд враховує, що вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення було здійснено внаслідок збігу тяжких особистих обставин, пов`язаних з розлученням з коханою жінкою, яка в подальшому обрала собі для стосунків іншого чоловіка - потерпілого ОСОБА_6 , що було сприйнято ОСОБА_7 болісно, він фактично не погодився з даною обставиною та намагався у будь-який спосіб змінити ситуацію, що склалася, що призвело до вчинення ним кримінального правопорушення.

Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.68 КК України при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.

Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність у виді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення що свідчить про його намагання відвернути негативні наслідки вчиненого ним злочину, що дає підстави для застосування ст. 69 КК України із призначенням основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Аналогічної позиції при застосуванні ч.1 ст.69 КК України дотримався Касаційний кримінальний суд Верховного Суду в ухвалі від 30.04.2021 року (справа №325/1421/18, провадження №51-748ск20), який зауважив, що питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, та вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Крім того, суд враховує, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Враховуючи поведінку обвинуваченого, який фактично свою вину визнав, жалкував про вчинене, засуджував свої дії, заподіяна ним шкода добровільно усунута суд вважає, що зазначені обставини в їх сукупності, свідчать про усвідомлення протизаконності вчинених ним злочинних дій.

На переконання суду дане покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) відповідно до практики ЄСПЛ та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Питання щодо речових доказів, суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 129, 368, 373-374, 376, 392- 395, КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 09.11.2021 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одесі від 11.11.2021 року - скасувати.

Речові докази: кухонний ніж з дерев`яною ручкою зі слідами РБК на лезі, який поміщено до паперового коробу; змиви рідини бурого кольору з підлоги в коридорі та зі стіни - знищити; футболку чоловічу чорного кольору, куртку чорного кольору з білими смугами, кофту сірого кольору, светр білого кольору, кросівки чорного кольору з білою підошвою - повернути за належністю власникам.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1