Справа №591/5471/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/615/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2024 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2023, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривій Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в якій він, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2023, скасувати через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через його м`якість.

Просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Також прокурор просив, в порядку ст.ст. 96-1 - 96-2 КК України, примусово безоплатно вилучити в дохід держави як знаряддя вчинення злочину транспортний засіб марки Mercedes-Benz G 500 д.н.з. НОМЕР_1 .

В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно зі ст. 75 КК України ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання звільрнено з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та з покладенням на ОСОБА_9 передбачених ст.76 КК України обов`язків, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_9 визначено не змінювати.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 22 260,30 грн судових витрат.

Скасовано арешт майна, а долю речових доказів вирішено наступним чином:

- вилучені під час обшуку транспортного засобу Mersedes-Benz G-500 НОМЕР_1 вогнепальну зброю та бойові припаси, після набрання вироком законної сили, визначено передати для використання та потреб Збройних Сил України;

- транспортний засіб Mersedes-Benz G-500 НОМЕР_1 та ключі від нього після набрання вироком законної сили визначено повернути власнику ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_9 мобільний телефон та посвідчення, після набрання вироком законної сили, визначено повернути власнику ОСОБА_9 .

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначав, що суд першої інстанції передчасно і необґрунтовано звільнив обвинуваченого ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням. На переконання прокурора суд не навів суттєвих мотивів щодо доцільності і необхідності застосував положення ч. 1 ст. 75 КК України, та не призначення спеціальної конфіскації транспортного засобу, який використовувався обвинуваченим для переміщення та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів.

Прокурор звертав увагу на те, що з урахуванням воєнного стану на території країни, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України злочин становить підвищену суспільну небезпеку і саме злочини вказаної категорії вимагають призначення покарання, яке б не тільки забезпечувало виправлення засудженого, а й сприяло попередженню вчинення аналогічних злочинів іншими особами.

Прокурор вважав, що суд передчасно як до пом`яшуючої покарання обставини відніс визнання обвинуваченим своєї вини, оскільки про це обвинувачений висловився лише формально. Також судом, в якості характеризуючої обставини, визнано «бажання мобілізуватися до ЗСУ», проте навіть після звільнення обвинуваченого з- під варти по теперішній час, він, перебуваючи на свободі, не вступив до лав Збройних сил України.

Не враховано судом першої інстанції і величезний обсяг вилучених у ОСОБА_12 бойових припасів та зброї, місце зберігання такої зброї (обвинувачений самостійно повідомив, що зберігав всі заборонені речі в автомобілі на автостоянці), що має ознаки суттєвої суспільної небезпеки, період зберігання зброї, не передання її до компетентних органів. Всі ці обставини свідчать про наявність умислу в діях ОСОБА_9 , в тому числі шляхом зберігання зброї та бойових припасів з метою її подальшого збуту.

Також прокурор звертав увагу і на поведінку ОСОБА_9 в ході його затримання, який вчинив ДТП, намагався втекти від працівників правоохоронних органів, що свідчать про усвідомлення обвинуваченим протиправної поведінки та намагання уникнути відповідальності.

Окрім цього, суд в якості обставини, що характеризує особу обвинуваченого визнав перебування на його утриманні матері, яка перебуває на обліку лікаря-нарколога.

Натомість, прокурор зауважував, що дана обставина не підтверджується доказами, мати обвинуваченого мешкає окремо від нього та на обліку лікаря-нарколога не перебуває.

Не знайшло під час судового розгляду також свого підтвердження вказана судом як характеризуюча обставина негативна оцінка своїх дій обвинуваченим, які фактично просто надав свідчення вчиненого ним діяння, без висловлення будь-якого жалю з приводу вчиненого, намагався ввести в оману суд, що він хотів передати заборонені предмет до ЗСУ чи інших органів.

З урахуванням викладеного, прокурор вважав, що в суду першої інстанції не було достатніх підстав застосовувати статтю 75 КК України та призначати обвинуваченому випробовувальний термін, не навівши конкретних мотивів прийняття такого рішення.

Також, окремо прокурор зазначав про безпідставність не застосування спеціальної конфіскації до транспортного засобу, в якому ОСОБА_12 зберігав і перевозив вогнепальну зброю та бойові припаси.

Прокурор цитував положення ст. 96-1 та 96-2 КК України і зауважував на тому, що допитаний в ході судового розгляду номінальний власник вказаного транспортного засобу не зміг навіть повідомити суду дату набуття права власності на даний автомобіль, зазначивши, що автомобіль з моменту реєстрації до моменту вилучення перебував у користуванні та розпорядженні ОСОБА_9 , який мав генеральну довіреність на розпорядження даним транспортним засобом.

Також, власник автомобіля повідомляв, що окрім зазначеного ОСОБА_9 користувався в цей час ще 3-ма оформленими на нього транспортними засобами, на які також надано генеральні довіреності та, що ОСОБА_13 займався перепродажем транспортних засобів.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_9 лише номінально оформляв автомобілі на іншу особу, яка має статус ліквідатора на аварії Чорнобильній АЕС з метою уникнення сплати податків під час перепродажу автомобілів, а фактично був власником автомобілів саме ОСОБА_9 , у кого знаходились і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, і ключі від автомобіля і генеральна довіреність з моменту придбання до моменту вилучення працівниками правоохоронних органів.

Саме тому, суд першої інстанції не застосував положенням ст.ст. 96-1 та 96-2 КК України, які мали бути застосовані в даному випадку та безпідставно не стягнув автомобіль в дохід держави.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції в березні 2022 року, більш точної дати та часу встановити не надалось за можливе, ОСОБА_9 , не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї, боєприпасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, що передбачений наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, яким затверджено Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів та не будучи членом передбаченого законом військового або збройного формування, обслідував ділянки місцевості, де зупинялись на стоянку військові формування держави агресора, у тому числі ділянку місцевості у лісопосадці за межами міста Суми по трасі в напрямку з м. Суми до м. Харків, більш точного місцезнаходження встановити не надалось за можливе, де виявив вогнепальну зброю та боєприпаси, а саме: один предмет, що зовні схожий на корпус гранати Ф-1, один предмет зовні схожий на корпус гранати РГД-5, один предмет зовні схожий на корпус гранати РГО, один предмет зовні схожого на запал УЗГРМ, один предмет зовні схожого на запал УДЗ, предмети, що зовні схожі на патрони калібру 5,45 мм у кількості 381 літ., предмети, що зовні схожі на патрони калібру 7,62 мм у кількості 152 шт., один предмет зовні схожий на пістолет ПМ-9мм, з одним магазином що був споряджений предметами схожими на патрони калібру 9мм у кількості 8 шт., та окремо предмети схожі на патрони калібру 9мм у кількості 8 шт., один предмет циліндричної форми зовні схожого на реактивний піхотний вогнемет типу РПО- А, щодо яких, в подальшому, ОСОБА_14 , здійснив дії щодо їх набуття, а саме зібрав та поклав на зберігання до транспортного засобу, який на той час перебував у останнього у користуванні.

Будучи обізнаним і розуміючи, що дані предмети відносяться до загально небезпечних предметів та які при неконтрольованому поширенні можуть становити підвищену загрозу для суспільства, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільну небезпеку вчинюваного діяння, тобто діючи з прямим умислом, не маючи законного дозволу на зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, ОСОБА_9 , здійснив перевезення на вказаному вище транспортному засобі вогнепальну зброю та боєприпаси та в подальшому переклав вказані вище речі до салону транспортного засобу Mercedes-Benz G 500 д.н.з. НОМЕР_1 де почав їx незаконно зберігати при цьому активно користуючись вказаним транспортним засобом.

У подальшому, 22.02.2023 близько 19:00 год, ОСОБА_9 рухаючись на транспортному засобі Mercedes-Benz G 500 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Сумсько- Київських дивізій в м. Суми був зупинений неподалік буд.34 працівниками правоохоронних органів. У подальшому 22.02.2023 в період часу з 19:17 год. до 23:01 год., на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми було проведено обшук транспортного засобу Mercedes-Benz G 500 д.н.з. НОМЕР_1 в ході якого було виявлено та вилучено: один корпус гранати Ф-1 та один запал УЗГРМ, які згідно висновку експерта Сумського НДЕКЦ від 23.02.2023 за № СЕ-19/119-23/2481-ВТХ являються корпусом ручної осколкової оборонної гранати Ф-1 та уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим УЗРГМ відповідно, що є основними комплектуючими частинами ручної осколкової оборонної гранати Ф-1 і при конструктивному поєднанні утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення - ручну осколкову оборонну гранату Ф-1, яка належить до категорії бойових припасів; один предмет реактивний піхотний вогнемет РПО-А, котрий згідно висновку експерта Сумського НДЕКЦ від 15.05.2023 за № СЕ-19/119- 23/3222-ВТХ, є 93-мм реактивним піхотним вогнеметом одноразового застосування РПО-А, що відноситься до категорії боєприпасів; один корпус гранати РГО та один запал УДЗ, котрі згідно висновку експерта Сумського НДЕКЦ від 12.05.2023 за № СЕ-19/119-23/3219-ВТХ, які являються корпусом ручної осколкової оборонної гранати РГО та ударно-дистанційним запалом УДЗ відповідно, що утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення -оборонну осколкову ручну гранату РГО, яка належить до категорії бойових припасів; один предмет корпус гранати РГД-5, який згідно висновку експерта Сумського НДЕКЦ від 11.05.2023 за № СЕ-19/119-23/3218-ВТХ є корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД_5 промислового виготовлення, до категорії бойових припасів (вибухових речовин) не відносяться, а відноситься до зарядів вибухової речовини у міцному (металевому) корпусі; патрони калібру 7,62 мм загальною кількістю 152 шт., котрі згідно висновків експертів Сумського НДЕКЦ від 23.02.2023 за № СЕ-19/119- 23/2478-БЛ, від 23.02.2023 за № СЕ-19/119-23/2480-БЛ, від 24.02.2023 за № СЕ- 19/1 19-23/2496-БЛ та від 24.02.2023 за № СЕ-19/119-23/2490 являються гвинтівочними патронами з трасуючими кулями 7,62 мм та підпадають під категорію бойових припасів до нарізної стрілецької зброї - гвинтівок Мосіна, СВД, СВТ та іншої зброї калібру 7,62x54R мм; патрони калібру 5,45мм загальною кількістю 381 шт., які згідно висновків експертів Сумського НДЕКЦ від 16.03.2023 за № СЕ-19/119-23/3079-БЛ, від 16.03.2023 за № СЕ-19/119-23/3082-БЛ від 29.03.2023 за № СЕ-19/119-23/3085-БЛ, від 17.03.2023 за № СЕ-19/119- 23/3092-БЛ являються проміжними патронами (бойовими припасами) до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - 5,45 мм автоматів Калашникова (АК-74, АКС-74, АКС-74У) та іншої зброї калібру 5,45x39 мм; один пістолет ПМ-9мм, з одним магазином та патрони калібру 9 мм у кількості 8 шт. і окремо у кількості 8 шт., які згідно висновків експертів Сумського НДЕКЦ від 20.03.2023 за № СЕ-19/119- 23/3088-БЛ, від 21.03.2023 за№ СЕ-19/119-23/3089-БЛ та від 31.03.2023 за № СЕ- 19/1 19-23/3754-БЛ пістолет який являється короткоствольної нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю- 9 мм пістолетом Макарова № НОМЕР_2 , 1984 року випуску, справний та придатний до стрільби, патрони є бойовими припасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - пістолетів Макарова, Стечкіна (АПС) та іншої зброї калібру 9x18мм.

Відповідно до положень частини 2 статті 325 Цивільного кодексу України № 435-ІУ від 16.01.2003 (із змінами № 417-УІІІ від 14.05.2015), якою визначено поняття права приватної власності, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Крім того, відповідно до положень Постанови Верховної ради України Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року N 2471-XII зброя та боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку N2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) віднесено до Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України» (додаток №1).

Відповідний порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у тому числі гладкоствольної рушниці переробленої в обріз та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів визначено Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, яким затверджено Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів "

Узагальнюючи вище викладене, ОСОБА_9 придбав, зберігав та носив, без передбаченого законом відповідного дозволу, один корпус гранати Ф-1 та один запал УЗГРМ, які згідно висновку експерта Сумського НДЕКЦ від 23.02.2023 за № СЕ-19/119-23/2481-ВТХ є корпус ручної осколкової оборонної гранати Ф-1 та уніфікований запал ручної гранати модернізований УЗРГМ, що являються основними комплектуючими частинами ручної осколкової оборонної гранати Ф-1 і при конструктивному поєднанні утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення ручну осколкову осколкову оборонну гранату Ф-1, яка належить до категорії «бойові припаси»; один предмет реактивний піхотний вогнемет типу РПО-А, котрий згідно висновку експерта Сумського НДЕКЦ від 15.05.2023 за № СЕ-19/119-23/3222-ВТХ, є 93-мм реактивним піхотним вогнеметом РПО-А і відноситься до категорії бойових припасів; один корпус гранати РГО та один запал УДЗ, котрі згідно висновку експерта Сумського НДЕКЦ від 12.05.2023 за № СЕ-19/119-23/3219-ВТХ являються корпусом ручної осколкової оборонної гранати РГО та ударно- дистанційним запалом УДЗ, що утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення -оборонну осколкову ручну гранату РГО, яка належить до категорії бойових припасів; один корпус гранати РГД-5, який згідно висновку експерта Сумського НДЕКЦ від 11.05.2023 за № СЕ-19/119-23/3218-ВТХ є корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 промислового виготовлення та до категорії боєприпасів (вибухових речовин) не відносяться, а відноситься до зарядів вибухової речовини у міцному (металевому) корпусі; патрони калібру 7,62 мм загальною кількістю 152 шт., котрі згідно висновків експертів Сумського НДЕКЦ від 23.02.2023 за № СЕ-19/119-23/2478-БЛ, від 23.02.2023 за № СЕ-19/119-23/2480-БЛ, від 24.02.2023 за № СЕ-19/119-23/2496-БЛ та від 24.02.2023 за № СЕ-19/119-23/2490-БЛ являються гвинтівочними патронами з трасуючими кулями 7,62 мм та підпадають під категорію бойових припасів до нарізної стрілецької зброї - гвинтівок Мосіна, СВД, СВТ та іншої зброї калібру 7,62x5411 мм; патрони калібру 5,45мм загальною кількістю 381 шт., які згідно висновків експертів Сумського НДЕКЦ від 16.03.2023 за № СЕ-19/119-23/3079-БЛ, від 16.03.2023 за № СЕ-19/119-23/3082-БЛ від 29.03.2023 за № СЕ-19/119-23/3085-БЛ, від 17.03.2023 за № СЕ-19/119- 23/3092-БЛ являються проміжними патронами (бойовими припасами) до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - 5,45 мм автоматів Калашникова (АК-74, АКС-74, АКС-74У) та іншої зброї калібру 5,45x39 мм; один пістолет ПМ-9мм, з одним магазином та патрони калібру 9 мм у кількості 8 шт. і окремо у кількості 8 шт., які згідно висновків експертів Сумського НДЕКЦ від 20.03.2023 за № СЕ-19/119- 23/3088-БЛ, від 21.03.2023 за № СЕ-19/119-23/3089-БЛ та від 31.03.2023 за № СЕ- 19/1 19-23/3 754-БЛ пістолет який являється короткоствольної нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю- 9 мм пістолетом Макарова № НОМЕР_2 , 1984 року випуску, справний та придатний до стрільби, патрони є бойовими припасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - пістолетів Макарова, Стечкіна (АПС) та іншої зброї калібру 9x18мм.

У зв`язку з вчиненням умисних протиправних дій, які полягали у придбанні, зберіганні та носінні вогнепальної зброї та боєприпасів ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбанні, зберіганні та носінні вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка апеляційну скаргу прокурора підтримала, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_9 призначити більш суворе покарання, думки обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення не у повній мірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, внаслідок чого суд, за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням письмових доказів щодо особи обвинуваченого.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлення права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Щодо вимог прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання, не 5 років, а 6 років позбавлення волі та про безпідставне застосування судом положень ст. 75, 76 КК України, тобто безпідставне звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, то колегія суддів, з урахуваннм всіх обставин справи та доводів апелянта, частково з вимогами прокурора погоджується, зокрема колегія суддів згодна з тим, що суд першої інстанції передчасно звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Так, як слідує з матеріалів справи вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2023 ОСОБА_9 визнано винним у вчиенні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначено йому покарання в межах санкції частини вказаної статті у виді 5 років позбавлення волі.

Однак далі суд, з урахуванням всіх обставин справи, керуючись ст. 75 КК України, вирішив звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 3 роки та з покладенням на нього виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Зокрема, призначаючи обвинуваченому покарання судом першої інстанції було враховано характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого та наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як визнання вини, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, негативно оцінює вчинене діяння, одружений, має на утриманні малолітніх дітей 2017 (дитина з інвалідністю) та 2010 року народження, а також матір, яка перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Тому, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, принцип індивідуалізації покарання, беручи до уваги особу винного, наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, наявність на утриманні наведених вище осіб, бажання мобілізуватися до ЗСУ, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку на підставі ст.75 КК України і з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст. 76 КК України, для контролю за поведінкою в період іспитового строку.

Так, ст.75 КК України, передбачено якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому, перевіривши доводи прокурора що в суду першої інстанції не було достатніх підстав застосовувати статтю 75 КК України, колегія суддів встановила таке.

Так, попри встановлені і враховані судом першої інстанції обставини, колегія суддів звертає увагу на те, що з урахуванням воєнного стану на території країни, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України злочин безумовно становить підвищену суспільну небезпеку і саме злочини вказаної категорії вимагають призначення покарання, яке б не тільки забезпечувало виправлення засудженого, а й сприяло попередженню вчинення аналогічних злочинів іншими особами.

Крім цього, звертає на себе увагу і обсяг вилучених у ОСОБА_9 боєприпасів і зброї, які він, нехтуючи безпекою суспільства, зберігав в автомобілі на автостоянці протягом значного періоду часу не повідомивши про них уповноважені на те органи та не передавши їм наявне в нього майно в розпорядження.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді обвинувачений обґрунтованих і переконливих обставин для виправдання своєї поведінки, на переконання колегії суддів, не навів.

Доводи прокурора про наявність в обвинуваченого умислу на реалізацію зброї і боєприпасів свого об`єктивного підтвердження в межах даного кримінального провадження також не знайшли, однак на переконання колегії суддів, поведінка ОСОБА_9 і його пояснення залишаються сумнівними.

Також, прокурор звертав увагу і на поведінку обвинуваченого в ході його затримання, який тікав, спричинив ДТП, в підтвердженя чого в матеріалах справи доказів немає, однак разом з тим, обвинуваченим цей факт не заперечується.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно визначив про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст.75 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

За змістом ч.1 ст. 420 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За таких обставин, а саме неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2023 відносно ОСОБА_9 в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку.

При ухваленні нового вироку, колегія суддів враховує наступне.

Так, санкція ч.1 ст.263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просив, при ухваленні нового вироку, призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі 6 років.

Тому, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання колегія суддів враховує такі обставини.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ч.1 ст.69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_9 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 263 КК України який є тяжким злочином, однак раніше до кримінальної відповідності він не притягувався, одружений, має двох малолітніх дітей, що свідчить про існування міцних соціальних зв`язків, свою вину в інкримінованому злочині визнав поністю, надав в суді першої інстанції пояснення, у зв`язку з чим судовий розгляд проводився за правилами ст. 349 КПК України, крім цього, ОСОБА_9 висловлював жаль про вчинене, свої дії засуджував, запевняв, що до протиправних дій більше ніколи не вдастся.

Тому, враховуючи встановлене, зокрема існування таких обставин як визнання вини та щире каяття, які апеляційний суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які покарання обтяжують, в тому числі і поведінку обвинуваченого в ході судового розгляду справи, який на виклики з`являється, від суду не переховується, що свідчить про готовність відповідати за свої протиправні дії, колегія суддів вважає, за можливе призначити ОСОБА_9 покарання з урахуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі визначеної в санкції ч. 1 ст. 263 КК України - у виді обмеження волі.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, про сумнівність перебування в обвинуваченого на утриманні матері яка знаходиться на обліку у лікаря-нарколога та щодо нереалізованих обвинуваченим намірів проходити військову службу, то їх колегія суддів, з урахуванням встановлених вище обставин, не може визнати настільки визначальними, які б могли вплинути на розмір і вид покарання для обвинуваченого.

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора, в частині конфіскації транспортного засобу Mersedes-Benz G-500 НОМЕР_1 , то колегія суддів з ними не погоджується, оскільки, як правильно зауважив суд першої інстанції цей транспортний засіб є власністю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був допитаний судом першої інстанції з метою вирішення клопотання про скасування арешту з цього автомобіля та можливого застосування спеціальної конфіскації вказаного автомобіля як засобу вчинення кримінального правопорушення, та повідомив, що дійсно передавав в користування ОСОБА_9 цей транспортний засіб з метою його обміну на інший, однак не знав, що ОСОБА_15 його використовував у незаконній діяльності, оскільки вони давно знайомі та раніше він неодноразово йому передавав різні автомобілі для обміну.

З огляду на викладене, з урахуванням положень п.4 ч.1 ст. 96-2 КК України, транспортний засіб Mersedes-Benz G-500 НОМЕР_1 спеціальній конфіскації не підлягає.

Тому, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2023 відносно ОСОБА_9 , в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років обмеження волі.

Строк покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок Сумського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5