ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1682/24 Справа № 216/1343/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000048 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 358 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, приблизно 01.01.2023 року у ОСОБА_8 виник умисел на використання підробленого документа. З цією метою ОСОБА_8 у невстановленої органом дізнання особи у мережі «Інтернет» в соціальній мережі «Facebook from МЕТА» замовив та в подальшому отримав підроблений документ - посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я « ОСОБА_8 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 14.01.2023 ТСЦ 0541, яке надавало йому право керування транспортними засобами категорій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після чого став зберігати його при собі з метою подальшого використання при керуванні транспортним засобом.

Так, 05 лютого 2023 року о 08 годині 09 хвилин, ОСОБА_8 керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107» з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 , проїжджаючи стаціонарний блокпост (контрольно - перепускний пункт), що було тимчасово встановлено на 114 км в`їзду з міста АДРЕСА_2 , був зупинений працівниками полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг в Дніпропетровській області ДПП, яким на законну вимогу на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» пред`явити документ, що надає право керувати вказаним транспортним засобом, діючи умисно, маючи намір на використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 , заповнене на ім`я « ОСОБА_8 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 14.01.2023 ТСЦ 0541 є підробленим, а саме не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту технічному опису аналогічних бланків посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу на території України, використав вищевказаний завідомо підроблений документ.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що вирішуючи питання про призначення покарання, суд не врахував положення статті 69-1 КК України. Вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_8 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці та звільнення ОСОБА_8 , на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України та п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд у правовому висновку щодо застосування ст. 69-1 КК України своїм рішенням від 14.04.2016 року констатував, що неможливість застосування положень ст. 69-1 КК України до осіб, які вчинили злочини за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, порушує принцип справедливості, обмежує принципи рівності та індивідуалізації юридичної відповідальності, оскільки ступінь суспільної небезпечності злочинів без заподіяння збитків або шкоди значно нижчий, ніж злочинів, якими такі збитки або шкоду було заподіяно.

Як убачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, визнав у повному обсязі.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнав щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Матеріальна шкода діями ОСОБА_8 не заподіяна.

Разом з цим, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції вищезазначені вимоги закону не виконав та призначив ОСОБА_8 за ч.4 ст. 358 КК України максимальне покарання у виді 2 років обмеження волі, що не відповідає вимогам ст. 69-1 КК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.

З обліком викладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року до покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: