ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/946/21 Номер провадження 11-кп/814/431/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000110 за апеляційною скаргою прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 червня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Радехів Львівської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, вдівець, пенсіонер, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.286 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 653,80 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Ухвалою цього ж суду від 09 червня 2021 року виправлено описку у вироку та постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.286 КК України на 1 рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 25 березня 2021 року близько 16 год. 10 хв., керуючи автомобілем ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Полтавській у м. Гадяч Миргородського району Полтавської області, виконуючи поворот ліворуч, в порушення п.16.13 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі водію мотоцикла SPARTA-SD124, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку та допустив зіткнення цих транспортних засобів.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, застосувати до обвинуваченого покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадянз позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та виключити із вироку посилання на ст.75 К України.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_8 більш суворе покарання, ніж передбачено Законом, оскільки санкцією ч.1 ст.286 КК України не передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Наголошує, що ОСОБА_8 має пенсійний вік, а тому доцільно застосувати найбільш м`яке основне покарання у виді штрафу.

Звертає увагу, що суд звільнив ОСОБА_8 від відбування як основного, так і додаткового покарання з випробуванням з іспитовим строком, що не передбачено ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та водночас вважав за необхідне звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, пояснення ОСОБА_8 , який клопотав про звільнення його від кримінальної відповідальності та його захисника про наявність визначених законом підстав для застосування приписів ст.49 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання обвинуваченого, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України ніким із учасників провадження не оспорюються.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність є слушними.

Так, відповідно до ч.1 ст.286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, -

карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

При цьому, приписами ч.3 ст.61 цього Кодексу встановлено, що обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

Проте суд, в порушення наведених вимог закону, призначив ОСОБА_8 , який на день постановлення вироку досяг пенсійного віку (йому виповнилося 73 роки), основне покарання у виді обмеження волі.

Крім того, суд не дотримався вимог ст.75 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.9 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається, та безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з випробуванням.

Також, всупереч приписам ст.379 КПК України, відповідно до яких суд має право за власною ініціативою виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки, місцевий суд ухвалив рішення про виправлення описки, яким змінив вид призначеного ОСОБА_8 покарання з обмеження на позбавлення волі, що є неприпустимим.

Більше того, шляхом виправлення описки суд призначив обвинуваченому більш суворе покарання у виді позбавлення волі, яке не установлене у санкції ч.1 ст.286 КК України, що суперечить вимогам ч.1 ст.65 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, ОСОБА_8 вчинив 25 березня 2021 року.

Обвинувачений надав апеляційному суду згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яку підтримав його захисник.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відповідно до ст.12 цього Кодексу, є кримінальним проступком.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

На час розгляду 03 квітня 2024 року кримінального провадження апеляційним судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме три роки, минули, що ніким із учасників провадження не оспорюється.

Враховуючи наявність згоди обвинуваченого, звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Таким чином, вирок суду підлягає до скасування, а кримінальне провадження до закриття на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Також колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.2 ст.404 КПК України скасувати ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 червня 2021 року, якою внесені виправлення у вирок цього ж суду від 08 червня 2021 року щодо ОСОБА_8

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17) зробила висновок про те, що КПК України не обмежує процесуальної форми вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком та зазначила, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Однак цей висновок не містить орієнтирів стосовно того, в яких випадках і які саме процесуальні витрати стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, або з держави.

В свою чергу Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17 зазначила, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Оскільки ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування та враховуючи, що ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закриттю, відповідно до приписів ч.2 ст.122, ст.124 КПК України, витрати на проведення судових експертиз в розмірі 653, 80 грн покладаються на державу.

Речові докази, а саме автомобіль ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,та мотоцикл НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , необхідно повернути власникам.

Отже, клопотання обвинуваченого підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 417, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати, звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000110 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи в розмірі 653, 80 грн віднести на рахунок держави.

Речові докази: автомобіль ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_8 , а мотоцикл SPARTA-SD124, реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_10 .

На підставі ч.2 ст.404 КПК України скасувати ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 червня 2021 року, якою внесені виправлення у вирок цього ж суду від 08 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4