У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Приозерне Херсонської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, має на утримані дітей 2005, 2009, 2016 року народження, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , обіймає посаду начальника групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), у військовому званні «майор»,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 13.04.2024 року включно. Визначено заставу, у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 514 760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

(в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon» )

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, або зменшити суму застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 13 квітня 2024 року включно, з визначенням застави, у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 514 760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зауважує, що сама ступінь тяжкості інкримінованого злочину, не може бути підставою для обрання відносно особи найсуворішого запобіжного заходу.

Вказує, що судом не повній мірі враховані обставини, які характеризують особу підозрюваного та його майновий стан, а саме те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, донька має статус інваліда з дитинства, син хоча є повнолітнім, але навчається. Родина підозрюваного до війни проживала у м. Олешки Херсонської області, де мала своє житло, на разі родина має статус внутрішньо переміщених осіб, проживають у м. Кривий Ріг.

Наголошує, що слідчим суддею визначено завідомо не помірний розмір застави. Так прокурор обґрунтовуючи розмір застави послався на наявність у підозрюваного нерухомого майна, проте лише квартира у м. Кривий Ріг, перебуває на підконтрольній території, все інше нерухоме майно перебуває на тимчасово окупованій території Херсонської області, можливість розпоряджатись цим майном у підозрюваного відсутня.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, за процесуального керівництва Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000343 від 21.08.2023, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 будучи військовою службовою особою, обіймаючи посаду начальника групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, розуміючи обсяг влади і своїх службових повноважень, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, всупереч вимог ст.ст. 3, 8, 19, 29, 68 Конституції України, ст.ст. 22, 24, 38, 42 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст. 11, 16, 58, 59, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, з метою особистого збагачення за рахунок військовослужбовців які залученні до здійснення захисту держави та відбиття збройної агресії рф та вчинили адміністративні правопорушення, 25.12.2023 з метою вимагання та одержання від військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 неправомірної вигоди, залучивши за попередньою змовою підпорядкованого йому офіцера групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) капітана ОСОБА_9 , перебуваючи у місці тимчасового розташування групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , вимагав та в подальшому в період з 12 год. 34 хв. по 12 год. 50 хв. одержав для себе та капітана ОСОБА_9 неправомірну вигоду у виді грошових коштів на загальну суму 6000 (шість тисяч) гривень за вчинення дій в інтересах ОСОБА_8 щодо складання протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та додатків до нього, таким чином, щоб в подальшому в ході розгляду суддею Херсонського міського суду Херсонської області вказаного протоколу було виявлено порушення вимог положень ст. 266-1 КУпАП, а саме не застосування під час огляду на стан сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_8 спеціальних технічних засобів відеозапису або не залучення присутності двох свідків, і зазначення навмисно цих відомостей в протоколі, що в подальшому призводить до закриття провадження; або долучення до протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, ОСОБА_8 заяви останнього про щире розкаяння винного відповідно до ст.ст. 33, 34 КУпАП, з метою застосування мінімальної санкції у вигляді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наслідком розгляду протоколу про вчинене військове адміністративне правопорушення, відповідно до постанови судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_10 від 25.01.2024 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 172-20 КупАП, останнього визнано винним та накладено стягнення у виді однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у розмірі 17 тис. грн., що є мінімальним розміром стягнення за санкцією зазначеної вище статті.

Також, ОСОБА_6 , продовжуючи протиправну діяльність направлену на вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе та підлеглого офіцера групи ІНФОРМАЦІЯ_3 (м. Скадовськ) капітана ОСОБА_9 , будучи військовою службовою особою, повторно, з метою вимагання та одержання від військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 неправомірної вигоди, залучивши за попередньою змовою підпорядкованого йому офіцера групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) капітана ОСОБА_9 , перебуваючи у місці тимчасового розташування групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , вимагав та в подальшому в період з 12 год. 34 хв. по 12 год. 50 хв. 25.12.2023 одержав для себе та капітана ОСОБА_9 неправомірну вигоду у виді грошових коштів на загальну суму 6000 (шість тисяч) гривень за вчинення дій в інтересах ОСОБА_11 щодо складання протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та додатків до нього, таким чином, щоб в подальшому в ході розгляду суддею Херсонського міського суду Херсонської області вказаного протоколу було виявлено порушення вимог положень ст. 266-1 КУпАП, а саме не застосування під час огляду на стан сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_11 спеціальних технічних засобів відеозапису або не залучення присутності двох свідків, і зазначення навмисно цих відомостей в протоколі, що в подальшому призводить до закриття провадження; або долучення до протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП ОСОБА_11 заяви останнього про щире розкаяння винного відповідно до ст.ст. 33, 34 КУпАП, з метою застосування мінімальної санкції у вигляді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наслідком розгляду протоколу про вчинене військове адміністративне правопорушення, відповідно до постанови судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_12 від 09.01.2024 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 172-20 КупАП закрито.

14.02.2024 року ОСОБА_6 затримано у порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

14.02.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 908 400 гривень, відносно підозрюваного ОСОБА_6 , в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та про наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення застави у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається в з матеріалів судового провадження, другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, за процесуального керівництва Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000343 від 21.08.2023, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 будучи військовою службовою особою, обіймаючи посаду начальника групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, розуміючи обсяг влади і своїх службових повноважень, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, всупереч вимог ст.ст. 3, 8, 19, 29, 68 Конституції України, ст.ст. 22, 24, 38, 42 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст. 11, 16, 58, 59, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, з метою особистого збагачення за рахунок військовослужбовців які залученні до здійснення захисту держави та відбиття збройної агресії рф та вчинили адміністративні правопорушення, 25.12.2023 з метою вимагання та одержання від військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 неправомірної вигоди, залучивши за попередньою змовою підпорядкованого йому офіцера групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) капітана ОСОБА_9 , перебуваючи у місці тимчасового розташування групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , вимагав та в подальшому в період з 12 год. 34 хв. по 12 год. 50 хв. одержав для себе та капітана ОСОБА_9 неправомірну вигоду у виді грошових коштів на загальну суму 6000 (шість тисяч) гривень за вчинення дій в інтересах ОСОБА_8 щодо складання протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та додатків до нього, таким чином, щоб в подальшому в ході розгляду суддею Херсонського міського суду Херсонської області вказаного протоколу було виявлено порушення вимог положень ст. 266-1 КУпАП, а саме не застосування під час огляду на стан сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_8 спеціальних технічних засобів відеозапису або не залучення присутності двох свідків, і зазначення навмисно цих відомостей в протоколі, що в подальшому призводить до закриття провадження; або долучення до протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, ОСОБА_8 заяви останнього про щире розкаяння винного відповідно до ст.ст. 33, 34 КУпАП, з метою застосування мінімальної санкції у вигляді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наслідком розгляду протоколу про вчинене військове адміністративне правопорушення, відповідно до постанови судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_10 від 25.01.2024 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 172-20 КупАП, останнього визнано винним та накладено стягнення у вигляді однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у розмірі 17 тис. грн., що є мінімальним розміром стягнення за санкцією зазначеної вище статті.

Також, ОСОБА_6 , продовжуючи протиправну діяльність направлену на вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе та підлеглого офіцера групи ІНФОРМАЦІЯ_3 (м. Скадовськ) капітана ОСОБА_9 , будучи військовою службовою особою, повторно, з метою вимагання та одержання від військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 неправомірної вигоди, залучивши за попередньою змовою підпорядкованого йому офіцера групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) капітана ОСОБА_9 , перебуваючи у місці тимчасового розташування групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , вимагав та в подальшому в період з 12 год. 34 хв. по 12 год. 50 хв. 25.12.2023 одержав для себе та капітана ОСОБА_9 неправомірну вигоду у виді грошових коштів на загальну суму 6000 (шість тисяч) гривень за вчинення дій в інтересах ОСОБА_11 щодо складання протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та додатків до нього, таким чином, щоб в подальшому в ході розгляду суддею Херсонського міського суду Херсонської області вказаного протоколу було виявлено порушення вимог положень ст. 266-1 КУпАП, а саме не застосування під час огляду на стан сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_11 спеціальних технічних засобів відеозапису або не залучення присутності двох свідків, і зазначення навмисно цих відомостей в протоколі, що в подальшому призводить до закриття провадження; або долучення до протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП ОСОБА_11 заяви останнього про щире розкаяння винного відповідно до ст.ст. 33, 34 КУпАП, з метою застосування мінімальної санкції у вигляді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наслідком розгляду протоколу про вчинене військове адміністративне правопорушення, відповідно до постанови судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_12 від 09.01.2024 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 172-20 КупАП закрито.

14.02.2024 року ОСОБА_6 затримано у порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

14.02.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки з урахування конкретних обставин кримінального провадження, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке було припинено підозрюваним не з власної волі, а співробітниками правоохоронних органів, що свідчить про можливість, у разі не застосування відповідних обмежень, продовження та повторення протиправної поведінки шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_6 є військовослужбовцем, раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Що стосується розміру застави, з яким не погоджується сторона захисту, то слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 514 760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку колегії суддів, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Так при визначенні розміру застави стосовно підозрюваного, слідчим суддею було враховано обставини кримінального правопорушення, те що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дій, з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб, майновий та сімейний стан підозрюваного, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно визначив розмір застави, який, з урахуванням наведених ризиків і особи підозрюваного, повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2024 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді