Справа № 520/1169/18
Провадження № 1-кп/947/21/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2024 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

секретарі судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщені суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005283 від 24.12.2017 (т.1 а.п.1-4), в редакції обвинувального акту від 13.03.2018 (т.1 а.п.46-49), за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чорноморськ Одеської області, громадянина України, одружений, офіційно не працевлаштований але працює за наймом, з повною середньою освітою, раніше не судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів Київської окружної прокуратури м.Одеси: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

За обвинувальним актом в редакції від 13.03.2018 ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин. Так, 20.12.2017, приблизно о 14:25, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном шляхом грабежу визначив предметом злочинного посягання майно ОСОБА_11 - жіночу сумку, в якій могли бути гроші та інше цінне майно. Реалізуючи задумане, ОСОБА_7 шляхом ривку відкрито викрав з рук ОСОБА_11 жіночу сумку «Versace» темно-коричневого кольору, вартістю з урахуванням зносу 400 грн., в якій знаходилось два мобільних телефони «Nokia 101», кожний вартістю з урахуванням зносу по 200 грн., в одному з яких встановлено сім-карту оператора «Лайфсел» з абонентським номером НОМЕР_1 , вартістю з урахуванням зносу 10 грн., та грошовими коштами на рахунку у розмірі 20 грн., тонометр наручний «Оmron», вартістю з урахуванням зносу 2800 грн. Після чого з відкрито викраденим майном ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вказані умисні дії ОСОБА_7 органи досудового розслідування кваліфікували за ч.1 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Висунуте ОСОБА_7 обвинувачення не знайшло свого підтвердження. Прокурором не доведено, що було вчинено кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_11 , в якому обвинувачується ОСОБА_7 , і що в його діях є склад вказаного кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_7 підлягає виправданню.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, не визнав повністю, надав відповідні письмові пояснення (т.2 а.п.5-6а, 90) та в судовому засіданні під час допиту показав, що, на його думку, матеріали кримінального правопорушення повністю сфальсифіковані слідчим СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , який перебував у корупційному зв`язку із заявницею ОСОБА_11 , яка через зв`язки із правоохоронними органами вирішила обмовити його і помститися за свою матір - ОСОБА_13 , яка, в свою чергу, винна йому велику суму грошей - більше 10000 доларів США. Далі обвинувачений показав, що він знайом із ОСОБА_11 більше десяти років. На її матір`ю - ОСОБА_13 , як на приватного підприємця, він тривалий час, до кінця грудня 2017 року, працював водієм, допомагав по бізнесу. Зокрема, він надав у борг ОСОБА_13 особисто належні йому кошти для підтримки її бізнесу. У них були дружні і довірливі стосунки. Він дуже часто бував в їх житлі за адресою: будинок АДРЕСА_2 , як сам, так і зі своєю дружиною ОСОБА_14 Кілька разів він залишався у них вдома на ніч. У нього, бавить, були ключі від їх будинку. В помешканні ОСОБА_13 через це були деякі належні йому і його дружині речі. Крім того, після погіршення умов бізнесу деякі належні йому і його дружині ОСОБА_14 речі, у т.ч. флешку із важливою для їх родини інформацією, з промринку «7 кілометр» ОСОБА_11 перевезла до себе до дому разом зі своїми речами. Через складну фінансову ситуацію ОСОБА_13 під різними причинами не повертала винну йому велику суму грошей, через що між ними погіршилися ділові і дружні стосунки, а потім і взагалі розірвалися. 20.12.2017 він в останнє був у них вдома, звідки на прохання своєї дружини забрав її жіночу сумку, в якій зберігалася флешка. В цей візит він нагадав ОСОБА_13 про борг, на що її донька - ОСОБА_11 стала на захист своєї матері, в грубій формі випроводила його з їх помешкання, виштовхавши його на вулицю. В подальшому ОСОБА_11 використала цю ситуацію, щоб оказати на нього тиск, щоб він відмовився від своїх вимог до її матері про повернення грошей, написала на нього заяву в поліцію, обмовивши його в тому, що він, нібито, викрав належні їй речі і гроші, які перебували в її жіночій сумці. Далі обвинувачений показав, що, якби в жіночій сумці були два мобільні телефони, продукти харчування і тонометр, про що заявляє ОСОБА_11 , то із середини жіноча сумка була б надто розперта, що не відповідає дійсності, оскільки належна його дружині жіноча сумка була пуста, що видно на відеозапису.

В завершення обвинувачений, категорично заперечуючи проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, просив продовжити судовий розгляд і виправдати його, оскільки протиправних дій він не вчиняв.

Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні надійшов до Київського районного суду м.Одеси 30.01.2018 (т.1 а.п.12). Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30.01.2018 справу було розподілено судді ОСОБА_15 , в провадженні якої кримінальне провадження перебувало до 29.05.2018 (т.1 а.п.13-66).

Після виходу судді ОСОБА_15 у відставку справу відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29.05.2018 було розподілено судді ОСОБА_16 , в провадженні якого кримінальне провадження перебувало до 05.12.2018 (т.1 а.п.67-132).

У зв`язку із заявою про самовідвід судді ОСОБА_16 справу відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05.12.2018 було розподілено судді ОСОБА_17 , в провадженні якого кримінальне провадження перебувало до 09.10.2019 (т.1 а.п.133-152).

Після виходу судді ОСОБА_17 у відставку справу відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.10.2019 було розподілено судді ОСОБА_1 (т.1 а.п.153-154), в провадженні якого справа перебувала до тепер - до ухвалення судового рішення, яким закінчується провадження в суді першої інстанції.

Крім того, ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.06.2020 в порядку ст.319 КПК України судовий розгляд було розпочато з початку (а.п.183-185).

За час перебування кримінального провадження в провадженні судді ОСОБА_1 було призначено 41 судове засідання, в жодне з яких ні потерпіла ОСОБА_11 , ні її представник адвокат ОСОБА_18 , будучі належним чином сповіщені, не з`явилися, будь-яких клопотань з цього приводу не надали. Тому суд на підставі ст.325 КПК України продовжив судовий розгляд без потерпілої і без її представника, одночасно вживаючи заходів щодо виклику потерпілої для її допиту в наступних судових засіданнях.

Так, двічі ухвалами Київського районного суду м.Одеси від 30.09.2022, 03.07.2023 в порядку ст.333 КПК України за клопотаннями прокурора органу досудового розслідування надавалися доручення для встановлення місця знаходження і забезпечення явки в судове засідання потерпілої ОСОБА_11 і свідка ОСОБА_13 (т.2 а.п.103, 135), у зв`язку з чим судові засідання відкладалися на час, достатній для виконання слідчих (оперативно-розшукових) дій. Нажаль, вжитими процесуальними заходами забезпечити явку вказаних осіб до суду для їх допиту, у т.ч. в режимі відеоконференції, не вдалося.

В задоволенні двох наступних аналогічних клопотань прокурора, які були спрямовані виключно на безпідставне затягування судового розгляду, судом було відмовлено 20.03.2024, оскільки слідчими (оперативно-розшуковими) діями на підставі двох попередніх ухвал суду органу досудового розслідування і прокурору не вдалося забезпечити явку до суду потерпілої ОСОБА_11 і свідка ОСОБА_13 для їх допиту, у т.ч. в режимі відеоконференції.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження міститься заява ОСОБА_11 (н/вх.№43871 від 05.11.2018, т.1 а.п.122-125), підпис якої посвідчений нотаріусом, згідно якої ОСОБА_11 , яка виїхала на постійне місце проживання до РФ, м.Москва, просила розглянути кримінальне провадження без неї.

В цій же заяві фактично містяться письмові покази ОСОБА_11 щодо фактичних обставин справи.

Відповідно до ст.95 КПК України потерпілий має право давати показання під час судового розгляду. Свідок зобов`язаний давати покази суду в установленому цим Кодексом порядку. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями потерпілого і свідка, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показів в порядку ст.615 КПК України (особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану).

На підставі наведених норм, а також враховуючи рішення ЄСПЛ у справі Дімовчі та інші проти Сербії від 11.12.2018 №425, суд не досліджував подану заяву потерпілої ОСОБА_11 з точки зору її показань як потерпілої, а тому не обґрунтовує свій висновок на цій заяві.

З цих самих підстав суд не вимагав від прокурора надання для дослідження в судовому засіданні протоколів допитів під час досудового розслідування потерпілої ОСОБА_11 і свідка ОСОБА_13 , явку яких до суду прокурор не забезпечив протягом кількох років. Обов`язок прокурора надавати суду докази з боку обвинувачення покладений низкою норм КПК України та закріплений сталою судовою практикою, зокрема постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11.08.2020 у справі №288/113/15.

Крім того, з боку сторони захисту до суду надійшли дві нотаріально посвідчені заяви від ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , в яких вони висловлюють свою думку про невинуватість ОСОБА_7 . Вказані особи під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допитувалися в якості свідків. На допиті цих осіб, рівно як й на розгляді клопотань сторони захисту про проведення стаціонарної, комплексної, судової психолого-психіатричної експертизи потерпілої ОСОБА_11 , сторони не наполягали після розпочатку судового розгляду новим складом суду з початку.

Тому на заявах ОСОБА_19 і ОСОБА_20 суд не обґрунтовує свій висновок аналогічно, як і на заяві потерпілої ОСОБА_11 .

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надано наступні докази:

- Витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального правопорушення за заявою потерпілої ОСОБА_11 , в якому, між іншим зазначено, що малознайомий на ім`я ОСОБА_21 відкрито заволодів її жіночою сумкою, в якій були продукти харчування, ліки, паспорт громадянина України, закордонний паспорт, ідентифікаційний код, усе на її ім`я та один мобільний телефон. Загальна сума матеріальної шкоди становить 800 грн. (т.1 а.п.189),

- Протокол прийняття заяви від ОСОБА_11 про кримінальні правопорушення, згідно якого малознайомий на ім`я ОСОБА_21 відкрито заволодів її жіночою сумкою, в якій були паспорт громадянина України, закордонний паспорт, ідентифікаційний код, усе на її ім`я, два мобільних телефони. Загальна сума матеріальної шкоди, виправлена, становить 3600 грн. (т.1 а.п.190-190Б),

- Протокол огляду місця події з фототаблицею та схемою, яким оглянуті - прибудинкова територія і домоволодіння за адресою: буд. АДРЕСА_2 . Під час огляду нічого не вилучалося, у т.ч. не оглядалися і не вилучалися відеозаписи з камер спостереження (т.1 а.п.191-195),

- Заява ОСОБА_11 про видачу фотознімків схожих речей, які були викрадені у неї: одного мобільного телефону і тонометру «Оmron» (т.1 а.п.196),

- Фотознімки мобільного телефону і тонометру «Оmron» (т.1 а.п.197),

- Заява ОСОБА_11 про видачу CD-R диску із відеозаписом з камер зовнішнього спостереження, розташованих на домоволодінні за адресою: буд. АДРЕСА_2 (т.1 а.п.198),

- Протокол огляду предмету - CD-R диску, на якому міститься два відрізку відеозапису з камер зовнішнього спостереження. Згідно протоколу невстановлена особа чоловічої статі виходить з будинку, а потім - з прибудинкової території з жіночою сумкою (т.1 а.п.199),

- CD-R диск (т.1 а.п.200),

- Протокол огляду предмету - CD-R диску у присутності потерпілої ОСОБА_11 , на якому міститься два відрізку відеозапису з камер зовнішнього спостереження. Згідно протоколу невстановлена особа чоловічої статі виходить з будинку, а потім - з прибудинкової території з жіночою сумкою. Потерпіла вказує на невстановлену особу чоловічої статі, що це ОСОБА_7 (т.1 а.п.202-203),

- Протокол пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею, згідно якого потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка 20.12.2017 на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 а шляхом ривку відкрито заволодів її жіночою сумкою, в якій знаходилися особисті її особисті речі: продукти харчування, ліки, паспорт громадянина України, закордонний паспорт, ідентифікаційний код, усе на її ім`я та один мобільний телефон. Загальна сума матеріальної шкоди становить 800 грн. (т.1 а.п.204-207),

- Протокол пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею, згідно якого свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка 20.12.2017 на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 а шляхом ривку відкрито заволодів сумкою ОСОБА_11 , в які знаходилися особисті речі ОСОБА_11 : продукти харчування, ліки, паспорт громадянина України, закордонний паспорт, ідентифікаційний код, усе на її ім`я ОСОБА_11 та один мобільний телефон. Загальна сума матеріальної шкоди становить 800 грн. (т.1 а.п.208-209а),

- Заява свідка ОСОБА_13 про надання мобільного телефону для огляду (т.1 а.п.210),

- Протокол огляду предмету з фототалицею, яким оглянутий мобільний телефон свідка ОСОБА_13 з смс-листуванням з ОСОБА_7 (т.1 а.п.211-215). Згідно постанови слідчого від 28.12.2017 мобільний телефон свідка ОСОБА_13 , визнаний речовим доказом, та повернутий свідкові ОСОБА_13 під розписку (т.1 а.п.216, 217),

- Звіт про незалежну оцінку речей: жіночої сумки, двох мобільних телефонів, сім-карти та наручного тонометру, загальна вартість яких з урахуванням зносу складає 3610 грн. (т.1 а.п.218-226).

Крім того, свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні показав, що на час подій він був оперуповноваженим Київського відділу поліції ГУНП в Одеській області. Він приймав заяву від громадянки ОСОБА_11 про її пограбування. Слідчий надав доручення відвідати дві адреси, за якими проживав ОСОБА_7 , на якого вказувала заявниця, як на грабіжника. Вжитими заходами місцезнаходження ОСОБА_7 було встановлено. При спілкуванні з ним, він зізнався у тому, що забрав у потерпілої сумку.

Разом з тим, прокурор протягом тривалого часу - кількох років і до закінчення з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами - 20.3.2024, не забезпечив явку вказаних осіб до суду для їх допиту, більше не надав жодного письмового чи речового доказу на підтвердження висунутого особі обвинувачення.

Обов`язок прокурора надавати суду докази з боку обвинувачення, у т.ч. забезпечувати явку осіб для надання ними показів у судовому засіданні, крім системного аналізу норму Кодексу, вбачається також зі сталої судової практики, постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11.08.2020 у справі №288/113/15.

Крім того, ухвалою від 30.11.2021 суд за клопотанням сторони захисту через зволікання прокурором у наданні доказів і безпідставне затягування строків розгляду справи встановив прокурору достатній строк для надання доказів, у т.ч. крім забезпечення явки потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 , також забезпечити явку у судове засідання для допиту групи свідків: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 (т.2 а.п.63).

Суд відповідно до ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює сторонам необхідні умови для реалізації ними їхніх прав і процесуальних обов`язків.

Тимчасові доступи до речей і документів, які були надані судом на задоволення клопотань прокурора з метою з`ясування місця знаходження потерпілої ОСОБА_11 і свідка ОСОБА_13 , бажаних результатів не дали (т.2 а.п.165-166, 172, 183, 184, 188, 189, 190, 191).

В задоволенні чергових клопотань прокурора, про надання судового доручення і про тимчасового доступу до речей і документів для отримання інформації про серію, номер і дату видачі закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_11 , спрямованого суто на затягування і так затягнутих строків розгляду справи, було відмовлено, оскільки факт перебування ОСОБА_11 в РФ встановлений і ніким не заперечується (т.2 а.п.195-201, 202-203).

Отже, надані прокурором докази, досліджені в судовому засіданні, як окремо, так і в сукупності, не доводять що відносно ОСОБА_11 було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , і що в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, а тому ОСОБА_7 підлягає виправданню.

Надані прокурором докази суд визнає недопустимими через численні процесуальні порушення під час їх збирання і закріплення, а також на підставі доктрини «Отруйного дерева».

Сторона захисту надала письмове клопотання про визнання наданих прокурором доказів недопустимими (т.1 а.п.242-244), навівши відповідні доводи, які заслуговують на увагу. На підставі наведених захисником доводів і на підставі внутрішнього переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.

Так, наданий прокурором витяг з ЄРДР не є доказом у справі у порозумінні ст.84 КПК України, оскільки на підставі цього документу неможливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, а тому на нього, як на доказ, суд не посилається при ухваленні вироку.

Більш того, цей процесуальний документ, складений на підставі протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, містить суперечливу інформацію про найменування викраденого майна і розміру заподіяної шкоди. Зокрема, в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_11 зазначила, що малознайомий на ім`я ОСОБА_21 відкрито заволодів її жіночою сумкою, в якій були паспорт громадянина України, закордонний паспорт, ідентифікаційний код, усе на її ім`я, два мобільних телефони. Загальна сума матеріальної шкоди, яка виправлена, становить 3600 грн. А у витягу ЄРДР значиться інша інформація: що малознайомий на ім`я ОСОБА_21 відкрито заволодів жіночою сумкою заявника, в якій були продукти харчування, ліки, паспорт громадянина України, закордонний паспорт, ідентифікаційний код, усе на її ім`я, та один мобільний телефон. Загальна сума матеріальної шкоди становить 800 грн. Отже, уповноважений слідчий з тих чи інших причин вніс до ЄРДР інформацію стосовно кількості і найменувань викраденого майна та розміру заподіяної шкоди, яка не відповідає поданій заяві.

Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення також не є доказом у порозумінні ст.84 КПК України, оскільки на підставі цього документу неможливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню. Цей документ є лише підставою для внесення відомостей до ЄРДР після чого розпочинається досудове розслідування, під час якого перевіряються зазначені у заяві факти. Тому на вказаний протокол, як на доказ, суд не посилається при ухваленні вироку.

Протокол огляду місця події суд визнає недопустимим доказом, оскільки слідчим був порушений порядок проведення огляду житла особи. Так, під час проведення огляду місця події слідчий, крім прибудинкової території, оглянув і житло ОСОБА_13 . Відповідно до вимог ч.2 ст.237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. У ч.1 ст.233 КПК України зазначено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Прокурором не надано письмової заяви ОСОБА_13 про її згоду на огляд її житла.

Згідно ч.3 ст.233 КПК України слідчий має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

Прокурором не надано ухвали слідчого судді на огляд (обшук) житла ОСОБА_13 . Більш того, прокурором не надано доказів і з матеріалів кримінального провадження не вбачається дійсних підстав для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Висновок суду про недопустимість протоколу огляду місця події не хитає й той факт, що огляд домоволодіння ОСОБА_13 був проведений у її присутності, оскільки згідно сталої судової практики згоди володільця житла на проведення огляду (обшуку) житла за відсутністю дійсних підстав для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді, не достатньо для легалізації результатів вказаної слідчої дії. У даному випадку слідчий або прокурор повинні були звернутися до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на проведення огляду (обшуку) житла особи (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №708/392/18).

До того ж, підставою огляду домоволодіння ОСОБА_13 , як зазначено в протоколі огляду місця події, стало повідомлення оператора 102. Разом з тим, роздруківки такого повідомлення прокурором не надано. В матеріалах справи наявний лише протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, наданої іншою особою - ОСОБА_11 , та через три доби після наведених заявницею подій.

Заява ОСОБА_11 про видачу фотознімків схожих речей, які були викрадені у неї: одного мобільного телефону і тонометру «Оmron»; фотознімки цих речей, доданих до заяви; заява ОСОБА_11 про видачу CD-R диску із відеозаписом з камер зовнішнього спостереження, розташованих на домоволодінні за адресою: буд. АДРЕСА_2 , також не є доказами у справі у порозумінні ст.84 КПК України, оскільки на підставі цих паперів без дати їх складання і без реєстраційних позначок канцелярії правоохоронних органів неможливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, а тому на них, як на докази, суд не посилається при ухваленні вироку.

При цьому слід зазначити, що під час огляду місця події слідчий у присутності понятих та інших осіб, вказаних в протоколі, не вилучав фотознімки викрадених речей або інші документи, що їх стосуються (пакувальні короби, інструкції з експлуатації, чеки тощо), не оглядав оригінали відеозаписів з камер зовнішнього спостереження, не вилучав їх копії. Слідчий з цього питання також у процесуальний спосіб не звертався до слідчого судді за тимчасовим доступом до речей і документів, під час чого міг вилучити ці докази.

Отже, джерело походження доказів - фотознімків та CD-R диску із відеозаписом з камер зовнішнього спостереження, є сумнівним, оскільки з відповідних заяв зацікавленої сторони неможливо встановити, кому вони надавалися, коли, хто і в який спосіб їх приймав, яке прийнято рішення по цих заявах уповноваженою службовою особою тощо.

Більш того, слідчий не визнав фотознімки викрадених речей речовим доказом або документом, CD-R диск, як доказ, не опечатав.

Наступна група доказів визнається судом недопустимими доказами на підставі «Доктрини отруйного дерева», оскільки ці докази є похідними від слідчих дій, проведених з порушенням вимог КПК України, результати яких, як докази, визнані судом недопустимими:

-протоколи огляду предмету - CD-R диску, у т.ч. у присутності потерпілої ОСОБА_11 . До того ж, в цих протоколах зазначено, що на відеоматеріалах зображена невстановлена особа чоловічої статі. Надалі слідчий не вжив законних процесуальних заходів щодо ідентифікації цієї особи, тобто не організував проведення відповідної портретної експертизи. Слідчий лише обмежився показами зацікавленої особи - ОСОБА_11 , яка під час огляду предмету вказала, що на відео зображений ОСОБА_7 .

Результати слідчої дії, отримані в такій спосіб: без проведення експертизи, зі слів зацікавленої особи, за відсутністю інших доказів - є недопустимими.

Крім того, допит осіб під час окремої слідчої дії - огляду предмету, не здійснюється, оскільки, виходячи з системного аналізу норм, визначених в ч.2 ст.84, ч.1 ст.95 КПК України, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів і лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту. Показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту особи щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Порядок проведення допиту особи передбачений ст.224 КПК України, в якій відсутнє право слідчого чи прокурора здійснювати допит особи під час проведення іншої слідчої дії.

Згідно ч.4 ст.237 КПК України, яка регламентує порядок проведення огляду, особи, у присутності яких здійснюються огляд, мають право робити заяви, які заносяться до відповідного протоколу, які не є самостійним джерелом доказів.

Така позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 14 вересня 2020 року справа №740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19; Рішеннями ЄСПЛ (справи «Шенк проти Швейцарії», заява № 10862/84, рішення від 12 липня 1988 року, § 45, 46; «Морейра Ферейра проти Португалії» (№ 2) [ВП], заява № 19867/12 рішення від 11 липня 2017 року; «Хеглас проти Республіки Чехія», заява № 5935/02; рішення від 01 березня 2007 року, § 84, «Хан проти Сполученого Королівства», заява № 35394/97, рішення від 12 травня 2000 року, § 34; «P.G. і J.H. проти Сполученого Королівства», заява № 44787/98, рішення від 25 вересня 2001 року, § 76; «Аллан проти Сполученого Королівства», заява № 48539/99, рішення від 05 листопада 2002 року, § 42).

Зокрема, в наведених рішеннях зазначено, що національне судове провадження, коли йдеться про порушення захищеного Конвенцією права (з огляду на характер цього порушення), ЄСПЛ розглядає з позицій дотримання справедливого судового розгляду, що вирізняється не стільки прийнятністю певних доказів за національним правом, скільки тим, чи є провадження, включно із способом збирання доказів, справедливим у цілому. Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням прав на захист. Широкій підхід щодо розуміння поняття «показання» покладений у підґрунтя правових позицій ЄСПЛ, який розглядає це поняття як будь-які відомості, що були надані особою та на які повинні поширюватися гарантії, передбачені ст.6 Конвенції.

Таким чином, ЄСПЛ наголошує на необхідності застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому та порядку (процедури) проведення слідчої (розшукової) дії, під час якої від особи отримуються відомості (права на справедливий суд, на захист, на мовчання і права не свідчити проти себе тощо). За умови застосування передбачених національним законодавством гарантій, що мають відповідати Конвенції, ЄСПЛ не ставить під сумнів допустимість протоколу слідчої (розшукової) дії як доказу, оскільки це питання перебуває в площині регулювання національного законодавства.

Крім того, що стосується огляду, у цьому аспекті тимчасовою спеціальною комісією з перевірки суддів загальної юрисдикції Міністерства юстиції України, яка діяла на виконання Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» у справі №57/02-15 було зроблено висновок про те, що факт того, що при огляді місця події - кабінету (приміщення та адреса не вказані) - слідчий задавав запитання, а відтак фактично провів допит є підставою для визнання отриманих в ході зазначеної слідчої (розшукової) дії фактичних даних недопустимими доказами.

Такий підхід ЄСПЛ застосував у справах «Дудка проти України» (заява № 55912/09, рішення від 04 грудня 2018 року, § 216, 118), «Леонід Лазаренко проти України» (заява № 22313/04, рішення від 28 жовтня 2010 року, § 57), «Гелетей проти України» (заява № 23040/07, рішення від 24 квітня 2018 року, § 56-58, 65), де зазначив про несправедливість судового розгляду через порушення права на захист.

-протоколи пред`явлення особи для впізнання з фототаблицями, згідно яких потерпіла ОСОБА_11 і свідок ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_7 , як особу, яка 20.12.2017 на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 а шляхом ривку відкрито заволодів жіночою сумкою ОСОБА_11 , в якій знаходилися її особисті речі: продукти харчування, ліки, паспорт громадянина України, закордонний паспорт, ідентифікаційний код, усе на її ім`я та один мобільний телефон. Загальна сума матеріальної шкоди становить 800 грн.

Крім того, ці докази є «плодами отруйного дерева», оскільки вони, як і само обвинувачення страждають суперечностями, як стосовно найменувань викраденого майна і документів, так і розміру заподіяної шкоди, а тому є сумнівними.

Так, в наведених протоколах пред`явлення особи для впізнання зазначено, що у викраденій жіночій сумці ОСОБА_11 знаходилися: продукти харчування, ліки, паспорт громадянина України, закордонний паспорт, ідентифікаційний код, усе на її ім`я, та один мобільний телефон. Загальна сума матеріальної шкоди становить 800 грн.

Разом з тим, в обвинувальному акті зазначені інші предмети: два мобільних телефони «Nokia 101», кожний вартістю з урахуванням зносу по 200 грн., в одному з яких встановлено сім-карту оператора «Лайфсел» з абонентським номером НОМЕР_1 , вартістю з урахуванням зносу 10 грн., та грошовими коштами на рахунку у розмірі 20 грн., тонометр наручний «Оmron», вартістю з урахуванням зносу 2800 грн. Сума заподіяної шкоди в обвинувальному акті не зазначена.

Шляхом арифметичних дій сума матеріальної шкоди становить 3630 грн.

При цьому в протоколі про прийняття заяви про злочин, який також суперечить витягу з ЄРДР, ОСОБА_11 зазначила, що в сумці були паспорт громадянина України, закордонний паспорт, ідентифікаційний код, усе на її ім`я, два мобільних телефони. Загальна сума матеріальної шкоди, виправлена, становить 3600 грн.

Згідно звіту про незалежну оцінку майна, вартість жіночої сумки, двох мобільних телефонів, сім-карти, наручного тонометра, усіх з урахуванням зносу, становить 3610 грн.

Отже, в наведених доказах та в обвинувальному акті, яким висунуто обвинувачення особі, значаться різні найменування і кількість викрадених речей та різні розміри заподіяної шкоди.

Наведену невідповідність фактичних обставин кримінального правопорушення процесуальному документу, яким особі висувається обвинувачення, прокурор, незважаючи на достатність часу, у процесуальний спосіб не усунув.

Таким чином, висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є розмитим, не чітким, і з огляду на судову практику ЄСПЛ - таким, що порушує підпункт «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому йдеться про право особи бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», №25444/94, п.52; рішення ЄСПЛ від 25 липня 2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58.

- Протокол огляду предмету з фототаблицею - мобільного телефону, наданого слідчому за заявою свідка ОСОБА_13 для його огляду - оскільки роздруківка смс-листуванням між ОСОБА_13 і ОСОБА_7 свідчить лише про фінансові зобов`язання ОСОБА_13 перед ОСОБА_7 і призив останнього до совісті і порядності першої. Наведений доказ свідчить на користь ОСОБА_7 .

До того ж, заява ОСОБА_13 про видачу мобільного телефону для огляду, як джерело походження доказу, є сумнівною, оскільки зі змісту заяви також зацікавленої сторони неможливо встановити, кому вона надавалася, коли, хто і в який спосіб її приймав, яке прийнято рішення по заяві уповноваженою службовою особою тощо.

Крім того, роздруківка смс-листуванням між ОСОБА_13 і ОСОБА_7 також не містить дат їх відправки, що унеможливлює встановлення відношення їх до висунутого особі обвинувачення.

Також мобільний телефон свідка ОСОБА_13 визнаний речовим доказом, але оглянути речовий доказ у судовому засіданні не вдалося, оскільки цей речовий доказ був повернутий свідкові ОСОБА_13 , явку якої до суду прокурор не зміг забезпечити протягом кількох років.

- звіт про незалежну оцінку речей: жіночої сумки, двох мобільних телефонів, сім-карти та наручного тонометру, загальна вартість яких з урахуванням зносу складає 3610 грн. Даний документ не є джерелом доказів відповідно до ч.2 ст.85 КПК України. Для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження (розмір заподіяної шкоди впливає на кваліфікацію), і для цього необхідні спеціальні знання, то відповідно до ст.242 КПК України слідчий зобов`язаний забезпечити проведення експертизи у експертній установі для визначення розміру матеріальних збитків. Наслідком проведення експертизи є передбачене Кодексом джерело доказів - висновок експерта.

Слідчий не дотримався наведених вимог Кодексу і доручив проведення визначення розміру матеріальних збитків не державній експертній установі, ТОВ «Солар Нова».

Як видно з тексту звіту про незалежну оцінку речей, не визначено, яка саме особа здійснювала дослідження, не зазначено її прізвище, ім`я та по-батькові, звіт ніким не підписаний, на ньому відсутня, навіть, печатка суб`єкта господарювання. Оцінник, на відміну від експерта, також не попереджений про кримінальну відповідальність за відмову чи за завідомо неправдивий висновок експерта.

До того ж, як це видно зі звіту, при огляді жіночої сумки, двох мобільних телефонів, сім-карти, наручного тонометру, на них дефектів не виявлено. Тобто невідома особа ТОВ «Солар Нова» оглянула викрадені предмети, які не виявлені слідчим і потерпілій особі не повернуті. Далі, здійснюючи розрахунок вартості цих предметів, невідома особа зазначила, що ці речі були у користуванні менше року, а тому коефіцієнт зносу не застосовується. Дані в матеріалах справи, рівно як і в постанові слідчого, про те, що викрадені речі були у користуванні менше року, взагалі відсутні.

-показання свідка ОСОБА_22 , оскільки відповідно до ч.7 ст.97 КПК України у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються, зокрема, співробітником оперативного підрозділу стосовно пояснень осіб, співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Висновок суду про визнання вказаних вище доказів недопустимими на підставі Доктрини «Отруйного дерева» ґрунтується також і на сталій судовій практиці, згідно якої в аспекті застосування приписів і взаємозв`язку ч.2 ст.39, ч.1 ст.214 і ст.110 КПК України, недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд, і як наслідок цього - визнання доказів недопустимими (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 477/426/17).

Так, кримінальним процесуальним законом визначена єдина форма у виді постанови, а не витяг з ЄРДР, якою приймається рішення про призначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих тощо. Відсутність такої постанови, рівно як й її не підписання уповноваженою службовою особою, яка має на це право, тягне недотримання належної правової процедури, і як наслідок цього - визнання доказів недопустимими (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 724/86/20).

Захисником надані копії процесуальних рішень уповноважених службових осіб поліції і прокуратури щодо доручення розслідування кримінального провадження і здійснення процесуального керівництва:

- Доручення ВО начальника СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП України в Одеській області від 24.12.2017 слідчому про проведення досудового розслідування (т.2 а.п.1);

- Постанова ВО начальника СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП України в Одеській області від 24.12.2017 про визначення слідчої групи, яка здійснюватиме досудового розслідування із визначення старшого групи (т.2 а.п.3);

- Постанова заступника керівника Одеської місцевої прокуратури від 24.12.2017 про визначення групи прокурорів, яка здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні (т.2 а.п.2).

Усі три процесуальних рішення на час ознайомлення захисника з матеріалами досудового розслідування були без підписів вказаних в них службових осіб. Відсутність підпису уповноваженої службової особи не надає документу легітимності, що фактично свідчить про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом процесуальних рішень у виді постанов, якими надаються процесуальні повноваження слідчому і прокурору у вказаному кримінальному провадженні.

Лише одного вказаного факту достатньо для визнання зібраних у справі доказів недопустимими через недотримання належної правової процедури.

Таким чином прокурором на підставі наданих ним недопустимих доказів перед судом не доведено не лише склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, а й не доведено, що взагалі було вчинено цей злочин відносно ОСОБА_11

Навпаки, аналіз досліджених в судовому засіданні доказів свідчить на користь обвинуваченого і підтверджує його покази, у т.ч. щодо здійснення на нього тиску через кримінальне переслідування у сфальсифікованому кримінальному провадженні, щоб він відмовився від своїх вимог до матері ОСОБА_11 про повернення грошей.

Такий висновок суду витікає не лише з низки процесуальних порушень слідчого під час розслідування кримінального правопорушення, що призвело до визнання усіх доказів недопустимими, а також і з наступних обставин.

Так, дивує швидкість розслідування кримінального правопорушення. Заява ОСОБА_11 про вчинений злочин була прийнята під протокол о/у ОСОБА_22 23.12.2017 о 12:00. Слідчий ОСОБА_12 через 20 хвилин після цього почав проводити огляд місця події - 23.12.2017 о 12:20. Тобто, за 20 хвилин відповідний протокол про прийняття зави про злочин був від руки заповнений, пройшов реєстрацію у правоохоронному органі, був наданий на резолюцію відповідній службовій особі, яка склала процесуальний документ з визначення слідчого, і після чого матеріали були передані слідчому тощо. Це не реально за звичайних умов, бо інструкція з діловодства передбачає інші строки і терміни здійснення наведених дій. Слідчі дії, результати оцінки яких містяться у даному судовому рішенні, були проведені слідчим в період з 26 по 28 грудня 2017 року, тобто в три дня. Повідомлено про підозру ОСОБА_7 29.12.2017. Звіт про незалежну оцінку отриманий слідчим 11.01.2018. До цього надані незареєстровані заяви ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , які слідчий у незаконний спосіб долучив до матеріалів кримінального провадження і закріпив відповідними протоколами.

Відеозаписи з камер зовнішнього спостереження, розташованих на домоволодінні за адресою: буд. АДРЕСА_2 , складаються з двох файлів, обидва у проміжки часу: з 15:26 до 15:27, які різняться між собою секундами протягом однієї хвилини. В ці проміжки часу, як заявив в суді обвинувачений ОСОБА_7 , саме він виходив з домоволодіння ОСОБА_13 за вказаною адресою.

За обвинувальним актом злочин вчинено о 14:25, тобто за годину до початку відеозаписів. Виникає два висновки.

Перший, або ОСОБА_7 перебував за вказаною адресою протягом години, після чого його виштовхали на вулицю з жіночою сумкою, зачинили за ним двері, після чого він не побіг з місця, нібито, вчиненого злочину, а просто схвильований пішов геть, що повністю відповідає його показам, у т.ч. стосовно фальсифікації матеріалів справи задля зведення з ним рахунків. При цьому його ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_13 , ні будь-яка інша особа не переслідували, на допомогу не кликали, не вимагали повернення викраденого майна тощо, що повинно було бути відповідно до звичайної реакції людини на стрес, яка потерпіла від такого роду злочину. Та із заявою про злочин ОСОБА_11 звернулася не відразу ж в день крадіжки, ні на наступний день, а аж через три доби. Крім того, подальша поведінка ОСОБА_11 і її матері, які на виклики до суду не з`являлися протягом тривалого часу, свідчить про втрату будь-якого інтересу до справи.

Другий висновок, ці відеозаписи не відносяться до подій відповідно до обвинувального акту, що знов ж таки відповідає показам обвинуваченого, який в цій частині показав, що відрізки відеозаписів міг змонтувати син свідка ОСОБА_13 і рідний брат ОСОБА_11 - ОСОБА_27 , який розуміється в цих питаннях.

У будь-якому разі заява обвинуваченого ОСОБА_7 , що на відеозаписах зображений він, не позбавляє обов`язку слідчого відповідно до вимог ст.ст.92, 91 КПК України організувати проведення відповідних експертиз відеозаписів на предмет їх монтажу і визначення особи, зображеної на них задля виключення самообмови обвинуваченого (ст.18 КПК України) і усунення будь-яких сумнів щодо доказів. Але слідчий цього не зробив, а прокурор відповідних клопотань під час судового розгляду не заявив.

Разом з тим, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що вона була дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 . Вона разом з чоловіком, ОСОБА_13 і ОСОБА_11 працювала на ринку «7 кілометр». Вона в офісі у ОСОБА_11 і її матері на ринку залишила деякі свої речі, у т.ч. стару жіночу сумку темного кольору. Потім вона пригадала, що в старій сумці була флешка із сімейними фотографіями, та попросила чоловіка поїхати та забрати її речі, у тому числі і сумку. Чоловік постійно забував це зробити. Через деякий час офіс на ринку перестав існувати та ОСОБА_11 перевезла всі речі до себе до дому. Потім чоловік забрав у ОСОБА_11 сумку з флешкою та приніс їй до дому. Сумку вона згодом викинула за непотребом. Їй відомо, що ОСОБА_11 чомусь написала заяву в поліцію на чоловіка. З ОСОБА_11 і ОСОБА_28 вони з чоловіком знайомі більше 10 років. Весь час відносини між ними були гарними, приблизно, до 2015. Вони з чоловіком неодноразово були вдома у ОСОБА_29 . Потім ОСОБА_11 почала втручатися в їх з чоловіком сімейні справи, через що вони завершили відносини із ОСОБА_11 . В чому суть претензій ОСОБА_11 до ОСОБА_7 , вона не знає. Про боргові зобов`язання її чоловіка вона нічого не знає. Якось до них до дому прийшли працівники поліції, яки поводили себе нахабно. В квартиру вона їх не пускала, але і зачинити двері вони їй не давали. Про сумку вони не питали, а лише шукали чоловіка, який з їх слів когось пограбував, за що вони його і розшукують в межах кримінальної справи. А чоловік не переховувався, був на роботі.

Покази свідка ОСОБА_14 і обвинуваченого ОСОБА_7 є єдиними належними і допустимими доказами у цьому кримінальному провадженні, які кладуться в основу рішення суду про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Згідно сталої судової практики, зокрема постанови Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №487/4245/18, провадження №51-3880км21 від 09 грудня 2021 року, зазначено, якщо обвинувачений посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення.

Обставини, на які посилався обвинувачений, прокурором не спростовані.

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний із наведених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність досліджених доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про відсутність події і складу вказаного кримінального правопорушення.

Завданнями кримінального провадження згідно ст.2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 117608 грн. під час судового розгляду на підставі ст.ст.325, 326 був залишений без розгляду у зв`язку із неявкою до суду потерпілої та її представника. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 100000 грн. під час судового розгляду був залишений без руху через несплату судового збору, а потім - без розгляду у зв`язку із невиконанням ухвали суду про залишення цивільного позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди без руху (т.1 а.п.21-24, 155, 156, 162-170, 185).

Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.369-370, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 виправдати і визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, за відсутністю події і складу вказаного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

Речові докази після набрання вироком законної сили, зазначені в постановах слідчого: від 26.12.2017 (т.1 а.с.201) - зберігати в матеріалах кримінального провадження; від 28.12.2017 та передані на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_13 (т.1 а.с.216, 217) - вважати повернутим за належністю ОСОБА_13 .

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку вручити сторонам в день проголошення його резолютивної частини.

Суддя ОСОБА_1