ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/538/24
УХВАЛА

"03" липня 2024 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання

ОСОБА_2 , прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000238 від 14.02.2024 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров Донецької області, українця, освіта повна загальна середня, розлученого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює робітником в ПрАТ «Оріль-Лідер», на військовому обліку не перебуває, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з 24.07.2023 по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 12.11.2009 року Дмитрівським міським судом Донецької

області за ч. 1 ст. 129 КК України, до 1 року обмеження волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 14.12.2009 року Дмитрівським міським судом Донецької області

за ч. 1 ст. 122 КК України, до 1 року 6 місяців обмеження волі;

- 30.12.2009 року Дмитрівським міським судом Донецької області за

ч. 1 ст. 129 КК України, до 2 років обмеження волі;

- 19.06.2012 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, п. 9 ч. 2 ст. 115, п. 12 ч. 2 ст. 1 15 КК України,

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено покарання у вигляді

14 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий термін покарання за вироком Дмитрівського районного суду від 30.12.2009 року та остаточно призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

23.05.2023року ухвалою Володимирецького районного суду

Рівненської області, на підставі ст. 82 КК України, останньому було замінено невідбуту частину покарання більш м`яким у вигляді

обмеження волі, строком на 1 рік 11 місяців 09 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України,

В С Т А Н О В И В

01.04.2024 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 від 14.02.2024 року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України.

03.07.2024 року у судовому засідання прокурор Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що 21.03.2024 року ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.05.2024 року та визначено заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60560 грн. Тому встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою ухилення, від кримінальної відповідальності за вчинене, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, як шляхом вмовляння так і шляхом погроз застосування насильства з метою зміни ними своїх показів в суді з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки відбуває покарання у вигляді обмеження волі в одному приміщенні дільниці обмеження волі ДУ «ДВК (№ 89)», де працюють свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В обґрунтування п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України необхідно вказати, що у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, обвинувачений зможе вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки вже раніше судимий за кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я, має не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, та з 24.07.2023 року прибув до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , для відбуття покарання призначеного йому вироком Красноармійського міськрайсуду Донецької області за ч. 2 ст. 186, п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі та 23.05.2023 ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області останньому було замінено невідбуту частину покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі строком на 1 рік 11 місяців 09 днів, будучі раніше судимим за злочин проти життя та здоров`я, нехтуючи нормами та правилами відбуття покарання пов`язаного з обмеженням волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив новий умисний злочин.

Враховуючи усі вище вказані обставини, а також те що існують дані про наявність в матеріалах досудового розслідування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, не призведе до дотримання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в суді не заперечував порти клопотання прокурора.

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 390 КК України, яке виразились у самовільному залишенні місця обмеження волі.

Ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2024 року ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.05.2024 року та визначено заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60560 грн.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.05.2024 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06.07.2024 року.

24.07.2023 року ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, прибув до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , для відбуття покарання призначеного йому вироком Красноармійського міськрайсуду Донецької області за ч. 2 ст. 186, п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі та 23.05.2023 ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області останньому було замінено невідбуту частину покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі строком на 1 рік 11 місяців 09 днів, будучи раніше судимим за злочин проти життя та здоров`я, нехтуючи нормами та правилами відбуття покарання пов`язаного з обмеженням волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знов, вчинив новий умисний злочин.

Тому, до обвинуваченого ОСОБА_4 не може бути застосовано інші менш суворі запобіжні заходи, згідно п. 1- 4 ч. 1 ст. 176 КПК України, у зв`язку з тим, що вони не зможуть забезпечити виконання процесуальних обов`язків, передбаченим чинним законодавством, та забезпечити виконання процесуальних рішень.

ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Ионкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілі якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ „Феррарі- Браво проти Італії".

Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.07.2011, „Осаковський проти України" від 17.07.2014 та ін).

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених

ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Також, суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються ОСОБА_4 , імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому та можливість обвинуваченого переховуватись від суду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та інші обставини даного, кримінального провадження. Зокрема - те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, який є нетяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до трьох років, а також конкретні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, вік та стан його здоров`я, який не працює, не має міцних соціальних зв`язків, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність зазначених прокурором ризиків, а саме незаконного впливу обвинуваченим на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, можливістю останнього переховуватися від суду та вчинення ним інших злочинів.

Обставини, що враховувалися судом при обранні раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, підстав для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою відсутні, таким чином суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 03 липня 2024 року до 31 серпня 2024 року.

Для утримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_4 підлягає направленню до слідчого ізолятора ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» МЮ України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1