Справа №127/4234/24
Провадження №1-кс/127/1829/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу СУ ГУНП у Вінницькій області майор поліції ОСОБА_3 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про арешт майна підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000962 від 19.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 369-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що помічник судді Немирівського районного суду Вінницької області ОСОБА_4 , спільно з секретарем судового засідання ОСОБА_5 , будучи об`єднані єдиним спільним злочинним умислом спрямованим на незаконне збагачення, вимагали та отримали від обвинуваченого ОСОБА_6 неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме - суддею Немирівського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 по справі №140/2511/18 при постановленні вироку відносно ОСОБА_6 який є обвинуваченим.

08.01.2024 о 09:16 год. у м. Немирів, Вінницької області, неподалік Немирівського районного суду Вінницької області ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. З ст. 369-2 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди для себе, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Діяння передбачені ч. 3 ст. 369-2 КК України караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Згідно інформації отриманої в ході досудового розслідування, 13/25 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене, для забезпечення виконання вимог ч. 3 ст. 369-2 КК України виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно підозрюваного.

В даному випадку обмеження права власності є розумним і спів розмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом, тому слідчий просила клопотання задовольнити.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву у якій просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Частиною 2 ст. 172 КПК України, визначено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, враховуючи вимоги ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності власника майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000962 від 19.12.2023 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. З ст. 369-2 КК України.

08.01.2024 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. З ст. 369-2 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Як зазналось вище, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, матеріалами клопотання слідчого не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно та не надано доказів, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - 13/25 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належитьОСОБА_8 .

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що в даному випадку відсутні законні підстави для накладення арешту на вищевказане майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на 13/25 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

На ухвалу судді може бути подана апеляція протягом п`яти діб з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Слідчий суддя