ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2024 року

м. Київ

справа № 508/439/22

провадження № 51-512км24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

(у режимі відеоконференції)

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

(у режимі відеоконференції)

прокурора ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біляївки Біляївського району Одеської області, котра зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Короткий зміст оскаржених судових рішень

За вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2023 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ч. 4 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання (за вироком Березівського районного суду Одеської області від 15 грудня 2022 року) більш суворим остаточно визначено засудженій захід примусу у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на неї виконання обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 і стягнуто на її користь із ОСОБА_8 у рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди - 40 060 грн і 30 000 грн відповідно.

Вирішено питання щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Суд визнав ОСОБА_8 винуватою в крадіжці, поєднаній із проникненням у житло та сховище, вчиненій в умовах воєнного стану, за обставин, детально викладених у вироку.

За змістом ухваленого вироку, 1 червня 2022 року близько 22:00 в с. Стрюковому Березівського району Одеської області ОСОБА_8 , розбивши молотом вікно, проникла до житла ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) і звідти вилучила сейф. Надалі у дворі засуджена молотом та лопаткою розбила сейф і викрала з цього сховища належні потерпілій кошти - 166 135 грн.

Вирок суду першої інстанції Одеський апеляційний суд ухвалою від 24 жовтня 2023 року залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 порушує питання про скасування згаданих вироку й ухвали стосовно ОСОБА_8 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Суть доводів скаржниці зводиться до того, що призначене засудженій покарання із застосуванням інституту умовного звільнення є явно несправедливим через м`якість. На думку авторки скарги, місцевий суд усупереч приписам ст. 65 КК повною мірою не врахував усіх обставин кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, необґрунтовано виснував про щирість каяття засудженої, котра не вибачилася перед потерпілою, не сприяла розкриттю злочину і добровільно не відшкодувала завданої шкоди. На переконання скаржниці, указаний суд неправомірно обрав ОСОБА_8 захід примусу, нижчий від найнижчої межі, установленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК, і застосував ст. 75 цього Кодексу; крім того, замість призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, помилково визначив його за сукупністю злочинів. Як вважає ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції не проаналізував доводів апеляційної скарги потерпілої сторони, не зважив на допущені порушення, не усунув їх і постановив ухвалу, яка не відповідає статтям 370, 419 КПК.

На касаційну скаргу захисник ОСОБА_9 подав заперечення, в яких із наведенням аргументів зазначає про законність судових рішень стосовно ОСОБА_8 і просить залишити їх без зміни.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило. Засуджена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 повідомили, що не заперечують проти розгляду справи за їх відсутності.

Позиції учасників судового провадження

У суді касаційної інстанції потерпіла та її представник підтримали касаційну скаргу, прокурор вважала, що є підстави для часткового задоволення поданої скарги, скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження й доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє судові рішення у межах касаційної скарги.

Доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її діяння за ч. 4 ст. 185 КК у поданій скарзі не оспорюються. Тому в цій частині судові рішення не перевіряються.

За матеріалами кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_5 , не погодившись із вироком, оскаржила його в апеляційному порядку. У поданій скарзі, посилаючись на явну несправедливість через м`якість обраного із застосуванням ст. 75 КК покарання, потерпіла порушувала питання про скасування у відповідній частині оспорюваного рішення, ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку і призначення засудженій заходу примусу, що належить відбувати реально. Аргументуючи свою позицію, скаржниця наводила конкретні доводи, зазначала обставини, котрі, на її думку, мали значення при вибору способу відбування покарання і не були враховані місцевим судом. Також потерпіла указувала на положення закону, які вважала недодержаними.

Апеляційний суд за наслідками розгляду поданої ОСОБА_5 скарги визнав викладені в ній доводи необґрунтованими, а вирок суду першої інстанції - законним.

Однак, здійснюючи апеляційне провадження, суд ретельно не перевірив доводів потерпілої, не зіставив наведених останньою обставин із фактичними даними у справі, що підлягають обов`язковому врахуванню в розумінні сутності норм, які регулюють призначення покарання та способу його відбування.

Як убачається зі змісту оскарженої ухвали, погоджуючись із позицією місцевого суду, апеляційний суд формально зазначив, що бере до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винної, яка не перебуває на спеціальних обліках, позитивно характеризується, щиро розкаялася, самостійно утримує неповнолітню дочку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Також суд указав на відсутність обставин, обтяжуючих покарання. Посилаючись на це, засаду законності, другорядну роль кари як мети покарання та констатуючи, що враховує конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції виснував про відповідність вимогам ст. 65 КК призначеного ОСОБА_8 заходу примусу із застосуванням інституту умовного звільнення - ст. 75 цього Кодексу.

Такі викладені в ухвалі мотиви її постановлення не можна визнати переконливими й достатніми, адже справедливість покарання законодавець пов`язує з низкою критеріїв.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При обранні заходу примусу суди повинні враховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, котрий визначається за класифікацією у ст. 12 вказаного Кодексу, зважаючи також на особливості конкретного діяння, обставини, спосіб та наслідки його вчинення.

За змістом ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з огляду на тяжкість злочину, дані про особу винного та інші обставини кримінального провадження виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.

Усупереч наведеним законодавчим положенням, відхиляючи вимоги ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції залишив поза увагою вчинення ОСОБА_8 тяжкого корисливого злочину, обтяженого трьома кваліфікуючими ознаками - проникнення в житло й у сховище, в умовах воєнного стану. Крім того, суд не дав оцінки наявним у справі фактичним даним, згідно з якими засуджена готувалася до кримінального правопорушення, користувалася маскувальним костюмом, біноклем, рукавичками; під час крадіжки спеціальними знаряддями пошкодила майно потерпілої; завдану цим матеріальну шкоду, а також моральну добровільно не відшкодувала, що зумовило цивільний позов. Не зважив суд і на те, що викрадені кошти було повернуто правоохоронцями внаслідок вилучення їх після викриття ОСОБА_8 .

Між тим ці конкретні обставини мають значення для вирішення питання щодо можливості досягнення закріпленої в ст. 50 КК мети покарання без ізоляції засудженої від суспільства в умовах лише обмеженого контролю за її поведінкою.

Отже, приймаючи рішення без наведення в ньому достатніх мотивів його ухвалення і належної оцінки всіх об`єктивно з`ясованих обставин у їх сукупності та взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції порушив засаду законності, а його висновки про додержання ст. 65 КК під час звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням є сумнівними й необґрунтованими. Тому постановлена ухвала не відповідає статтям 370, 419 КПК.

Тож доводи в касаційній скарзі про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час здійснення апеляційного провадження, неправильне застосування ст. 75 КК й унаслідок цього несправедливість заходу примусу є слушними.

З огляду на викладене ухвалу апеляційного суду не можна залишити в силі, це рішення підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Що стосується посилань у касаційній скарзі на призначення судом ОСОБА_8 покарання, нижчого від найнижчої межі, установленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК, та помилкове застосування ст. 70 КК замість ст. 71 цього Кодексу, то таке є неприйнятним, адже не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження й положеннях закону.

Крім того, ураховуючи повноваження суду апеляційної інстанції, правових підстав для призначення нового судового розгляду, як ідеться в касаційній скарзі, немає.

Тому подану скаргу необхідно задовольнити частково.

Під час нового апеляційного розгляду суду належить узяти до уваги викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей розглянути апеляційну скаргу потерпілої, а також скаргу сторони захисту і прийняти справедливе рішення, яке відповідатиме статтям 370, 419 КПК. При цьому слід мати на увазі, що в разі невстановлення нових фактичних даних, які мають юридичне значення при виборі порядку відбування покарання, застосування до засудженої інституту умовного звільнення є неправильним.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3