ун. № 759/7021/24
пр. № 1-кп/759/1132/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000742 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бистрик Бердичівського р-ну Житомирської обл., громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз: 19.05.2019 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений з місць відбування покарання на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 29.09.2021 умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 13 днів

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

сторони кримінального провадження - прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 у невстановлений час у невстановленої особи придбав два корпуси гранат Ф-1, два запали УЗРГМ-2 та одну гранату ДМ 51А2. Усвідомлюючи те, що дані предмети відносяться до бойових припасів та вибухових пристроїв, ОСОБА_3 вирішив залишити їх при собі з метою особистого використання, не маючи передбаченого законом дозволу на зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв. Тоді ж, ОСОБА_3 , не маючи передбаченого законом дозволу на носіння та зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв, порушив Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, та переніс вказані два корпуси гранат Ф-1, два запали УЗРГМ-2 та одну гранату ДМ 51А2 до місця свого мешкання та почав їх незаконно зберігати в приміщенні загального коридору біля кв. АДРЕСА_3 . В подальшому, 23.02.2024 під час проведення огляду місця події в коридорному приміщенні біля кв. АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_3 у останнього було виявлено та вилучено: одну промислово виготовлену ручну гранату DM51 з «оборонним» кожухом з готовими осколками, що є вибуховим пристроїм промислового виробництва та бойовим припасом і придатна до вибуху; два промислово виготовлені уніфіковані запали дистанційної дії УЗРГМ; два промислово виготовлені споряджені вибуховою речовиною корпуси ручних осколкових гранат Ф-1. При конструктивному поєднанні двох промислово виготовлених, спорядженим вибуховою речовиною корпусів ручних осколкових гранат Ф-1 і двома уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, що передбачено їхніми конструктивними особливостями і призначенням, вони будуть утворювати дві ручні осколкові гранати Ф-1, які відносяться до вибухових пристроїв промислового виготовлення та бойових припасів і придатні до вибуху.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, пояснивши, що дійсно він навесні 2022 року на території Київської області знайшов одну гранату у зібраному вигляді та дві у розібраному, при цьому усвідомлював, що це є вибухові пристрої, дозволу на носіння та зберігання яких у нього не було. Вказані гранати він приніс до себе додому, а саме за адресою: АДРЕСА_4 та почав зберігати у загальному коридорі біля квартири АДРЕСА_5 . Вказані гранати вилучити працівники поліції під час огляду місця події за вказаною адресою.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин суд вважає вину ОСОБА_3 доведеною повністю, дії обвинуваченого кваліфікує: за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки він незаконно придбав та зберігав вибухові пристрої, без передбаченого законом дозволу.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного, його особу, який не працевлаштований, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово судимий, під наркологічним та психоневрологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 67 КК України, суд визнає - рецидив злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 , приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і міра покарання повинна бути пов`язана з позбавленням волі та визначена в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 та ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 23.02.2024, тобто з моменту його фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави - 7572 (сім тисяч пятсот сімдесят дві) гривні 80 коп. витрат за проведення експертизи № СЕ-19/111-24/12631-ВТХ від 28.03.2024.

Речові докази: два корпуси гранат Ф-1, два запали УЗРГМ-2 та одну гранату ДМ 51А2, знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1