ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/326/24 Справа № 707/3829/23 Категорія: ч. 2 ст. 345 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої вирішується питання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника особи щодо якої

вирішується питання про застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0003655 від 09.11.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 18 січня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси Черкаської області, громадянина України, інваліда 2 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу,

у с т а н о в и л а :

Цією ухвалою до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України за те, що він, будучи неосудним, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 637 від 27.11.2023 не усвідомлюючи своїх дій та не керуючи ними свідомо, заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, за наступних обставин.

Зокрема 09.11.2023 близько 19 год, більш точного часу під час судового розгляду встановити не вдалося, до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення про конфлікт громадян біля магазину, розташованого по АДРЕСА_2 . На місце події на службовому автомобілі прибув поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_10 , де побачив місцевого мешканця ОСОБА_7 , який кричав та висловлювався нецензурною лайкою. Тоді капітан поліції ОСОБА_10 , який перебував у форменному одязі та здійснював свої службові обов`язки щодо охорони громадського порядку в публічних місцях, діючи відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», близько 19 год, більш точного часу під час судового розгляду встановити не вдалося, підійшов до ОСОБА_7 і попросив його припинити свою неправомірну поведінку, на що останній, достовірно знаючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, наніс йому один удар правою рукою в обличчя, в результаті чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та набряку м`яких тканин правої половини обличчя, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1027 від 20.11.2023, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 18.01.2024 в частині застосованого щодо ОСОБА_7 виду примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, через його невідповідність характеру та тяжкості захворювання останнього, а також тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння.

Не оспорюючи встановлених судом обставин скоєння ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, посилаючись на положення ст. 92, 94 КК України та роз`яснення ВСУ, викладені у постанові Пленуму № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», звертає увагу на те, що ОСОБА_7 скоїв суспільно небезпечне діяння, яке відноситься до нетяжких злочинів, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою, що має 2 групу інвалідності з дитинства внаслідок психічного захворювання та має постійне місце проживання, де за ним піклюється мати. Наведене, на думку захисника, дає підстави для призначення ОСОБА_7 такого виду примусових заходів медичного характеру, як надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Зазначає, що безпосередньо після скоєння суспільно небезпечного діяння 09.11.2023 ОСОБА_7 госпіталізований до КНП «ЧОПЛ ЧОР» за власною згодою, де стаціонарно лікувався, а до цього амбулаторно лікувався та був під постійним наглядом у лікаря психіатра в Черкаському психоневрологічному диспансері. Наведене вказує на достатній супровід психічно хворого ОСОБА_7 , як за місцем постійного проживання, де він проживає з матір`ю, яка за ним опікується, як за інвалідом, так і за місцем медичного обслуговування в Черкаському психоневрологічному диспансері м. Черкаси.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: захисника ОСОБА_8 та особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі з наведених в ній доводів; законного представника ОСОБА_9 , який спочатку у вирішенні апеляційних вимог поклався на розсуд суду, а у подальшому зазначив про те, що він не заперечує проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, якщо ОСОБА_7 погоджується пройти курс лікування; прокурора та потерпілого ОСОБА_10 про законність ухвали суду першої інстанції і відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог лише в тому разі, якщо цим не погіршується становище, в даному випадку, особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України та в якому наведені належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 статті 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Висновки суду про те, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України в стані неосудності, а також застосування до нього примусових заходів медичного характеру в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , як і жодним з учасників апеляційного розгляду, не оспорюються, тому, в цій частині оскаржувана ухвала суду першої інстанції перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Вирішуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо неправильного застосування щодо ОСОБА_7 виду примусових заходів медичного характеру, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Порядок застосування примусових заходів медичного характеру врегульований Главою 39 КПК України.

Особливістю застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до вимог ст. 509 КПК України, є обов`язкове проведення психіатричної експертизи, згідно з «Порядком проведення судово-психіатричної експертизи», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.05.2018 № 865.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 637 від 27.11.2023, на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих дій та на теперішній час, ОСОБА_7 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді помірної розумової відсталості з емоційно-вольовими, психопатоподібними розладами емоційно-нестійкого збудливого типу, що ускладнюєтьсянадмірним вживанням алкогольних напоїв, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними. Зважаючи на виявлені психопатологічні феномени у межах вищевказаного хронічного психічного захворювання, дані про неефективність мікросоціальної підтримки, відсутність дієвого психіатричного амбулаторного супроводу, відомості про надмірне вживання алкоголю експерт прийшов до висновку, що ОСОБА_7 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобіганню вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

Колегія суддів враховує, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Частинами 1 та 2 статті 94 КК України встановлено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

При цьому надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

На думку колегії суддів суд першої інстанції, врахувавши висновок судово-психіатричної експертизи, психічний стан ОСОБА_7 , ступінь його суспільної небезпечності, характер вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, правильно обрав захід медичного характеру та застосував щодо останнього саме госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Обираючи вид заходу медичного характеру який підлягає застосуванню до ОСОБА_7 судом також враховано положення ч. 3 ст. 94 КК України про те, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Посилання захисника на те, що до ОСОБА_7 належить застосувати амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку з урахуванням того, що за ним здійснюється належний та достатній супровід як матір`ю, яка ним опікується так і лікарями психіатрами, на думку колегії суддів, не спростовують наведених висновків суду та висновків судово-психіатричного експерта № 637 від 27.11.2023 про неефективність мікросоціальної підтримки ОСОБА_7 , відсутність дієвого психіатричного амбулаторного супроводу останнього та надмірне вживання алкогольних напоїв, що ускладнює наявні у нього хронічні психічні захворювання.

Проходження добровільного стаціонарного лікування ОСОБА_7 в КНП «ЧОПЛ ЧОР» після скоєння ним суспільно небезпечного діяння, за відсутності даних про позитивну динаміку змін його психічного здоров`я або зменшення ступіня суспільної небезпечності, не дає суду апеляційної інстанції підстав для призначення йому менш суворого виду примусового заходу медичного характеру, зокрема без госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

За таких обставин апеляційні вимоги захисника ОСОБА_8 колегія суддів залишає без задоволення.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 18 січня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді