Провадження № 11-кп/4808/269/24
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2024 року про заміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №000043 від 07 березня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до 16 червня 2024 року, без визначення розміру застави.

Зазначає, що колегія суддів не могла дійти до вмотивованих висновків про можливість задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки останній в статусі підозрюваного з 07 березня 2024 року перебуває під вартою на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року в державній установі «Київський слідчий ізолятор», що взагалі виключає можливість застосувати до особи двічі однаковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в один період часу та не передбачено діючим КПК України.

Вказує, що ОСОБА_8 на момент розгляду клопотання прокурора Калуським міськрайонним судом: не був на свободі або фактично затриманим в рамках кримінальної справи № 344/16510/18; не порушив обов`язків покладених на нього ухвалою Калуського міськрайонного суду від 05 березня 2024 року; перебування під вартою по іншому кримінальному провадженню нівелює зазначені у клопотанні ризики; виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків згідно приписів ст. 177 КПК України забезпечене ухвалою Подільського районного суду від 08 березня 2024 року, ризики усунуті, потреба у зміні запобіжного заходу відсутня, тому у суду не було законних підстав для задоволення клопотання прокурора.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2024 року змінено обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 18 квітня 2024 року по 16 червня 2024 року включно, без можливості внесення застави.

Суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що прокурором подано достатні докази, які свідчать про наявність підстав вважати, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості скоєння ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, значно збільшився. Суд врахував, що обраний в межах даного кримінального провадження № 0000089 від 15 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зміг запобігти ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст.177 КПІК України, оскільки 07 березня 2024 року ОСОБА_8 було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Також судом при зміні запобіжного заходу враховано особу обвинуваченого який неодноразово судимий за вчинення корисливих та насильницьких злочинів, схильний до асоціальної поведінки, особистого збагачення за рахунок чужого майна, не працевлаштований, не одружений, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, на даний час обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, що свідчить про його стійку протиправну поведінку.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- захисник ОСОБА_7 просила задовольнити апеляційну скаргу;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог закону. Суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 000043 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України , за вчинення кримінального правопорушення передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, таке згідно з ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

В той час, оскільки зібрані під час досудового розслідування докази були достатніми для складання обвинувального акту, особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 березня 2024 року ОСОБА_8 було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 07 березня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 08 березня 2024 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із поміщенням останнього до Державної установи «Київський слідчий ізолятор», із визначенням розміру застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить у сумі 242 240 гривень, та у разі внесення застави з покладенням відповідних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про те, що прокурором подано достатні докази, які свідчать про наявність підстав вважати, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості скоєння ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, значно збільшився.

Також суд першої інстанції вірно враховував, що обраний в межах даного кримінального провадження №0000089 щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зміг запобігти ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу обвинуваченого дані. Так, ОСОБА_8 неодноразово судимий за вчинення корисливих та насильницьких злочинів, схильний до асоціальної поведінки, особистого збагачення за рахунок чужого майна, не працевлаштований, не одружений, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, на даний час обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, що свідчить про його стійку протиправну поведінку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заміна запобіжного заходу на тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі врахував положення ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність заміни запобіжного заходу з домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 183, 182, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2024 року про заміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні №000043 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_5