Справа № 513/509/24
Провадження № 1-кс/513/50/24
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

про повернення клопотання прокурору

28 травня 2024 року слідчий суддя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання начальника сектору дізнання ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 16 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2024 року до суду надійшли матеріали вказаного клопотання начальника сектору дізнання ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено у ході проведення обшуку 22 травня 2024 року у період часу з 07 години 27 хвилин по 08 годину 45 хвилин за місцем реєстрації проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_7 , а саме: на поліетиленовий пакет прозорого кольору з подрібненою речовиною рослинного походження, загальною вагою 6,82 г, який поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011105 та опечатано; 2 флеш-накопичувача, які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011060; 4 флеш-накопичувача (microcd), які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011061; 3 флеш-накопичувача, які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України 7797808, які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, з метою збереження речових доказів (позбавлення права власника можливості розпорядження та користування даним майном), повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також проведення подальшої судової експертизи.

Клопотання обґрунтовано тим, що 15 квітня 2024 року до чергової частини відділення поліції №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького РВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за заявою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживаючого в м. Мадрид (Іспанія) про те, що невстановлена особа зловживаючи його довірою, під час допомоги йому в заробітку на крипбіржах, не виконавши попередньої домовленості, незаконно заволоділа його грошовими коштами в сумі 37820 гривень, які він самостійно перерахував на картковий рахунок НОМЕР_1 зі своєї банківської картки НОМЕР_2 . Номер телефону невідомої особи НОМЕР_3 .

Вказане повідомлення зареєстровано у Журналі єдиного обліку ВП №1 Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області за № 601 від 16 лютого 2024 року.

16 лютого 2024 року за вказаним фактом сектором дізнання ВП № 1 Кременецького РВП ГУНП в Тернопільський області розпочато кримінальне провадження за №0000020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.

22 травня 2024 року у період часу з 07 години 27 хвилин по 08 годину 45 хвилин за місцем реєстрації проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено майно, власником якого є ОСОБА_7 , а саме: поліетиленовий пакет прозорого кольору з подрібненою речовиною рослинного походження, загальною вагою 6,82 г, який поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011105 та опечатано; 2 флеш-накопичувача, які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011060; 4 флеш-накопичувача (microcd), які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011061; 3 флеш-накопичувача, які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України 7797808.

Вказане майно, згідно постанови начальника сектору дізнання ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 22 травня 2024 року, було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000020 від 16 лютого 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. У постанові зазначено, що дане майно має значення у кримінальному провадженні як таке, що є предметами кримінального правопорушення, речовими доказами у справі та забезпечення якого необхідне з метою проведення відповідних судових експертиз.

З урахуванням ст.170 КПК України, начальник сектору дізнання відділення поліції №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 просить задовольнити клопотання.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, від дізнавача та прокурора надійшли заяви про здійснення розгляду клопотання у їх відсутність, клопотання підтримують, просять задовольнити.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Необхідність розгляду клопотання про арешт майна у відсутності зазначених осіб завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду. Відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що в разі повідомлення про наміри накласти арешт на майно, воно може бути сховане, знищене, пошкоджене чи відчужене.

Виклик судом власника майна для розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна є обов`язковим.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 172 КПК України, якщо це необхідно з метою забезпечення арешту майна, клопотання про арешт може розглядатися без виклику власника майна.

Власник майна ОСОБА_7 був повідомлений про дату розгляду клопотання, до суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про повернення прокурору клопотання з наступних мотивів.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Приписами статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58).

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

16 лютого 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000020 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за фактом заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

З пояснень потерпілого ОСОБА_8 встановлено, що він через додаток «Telegram» знайшов оголошення про допомогу в заробітку на крипбіржах, в якому було вказано контактний номер НОМЕР_3 , через який він зв`язався за допомогою додатка «Telegram», де домовившись про допомогу в заробітку на кріптобіржах, виконав всі умови усної домовленості, а саме: здійснив переказ грошових коштів на загальну суму 37 082,00 грн різними платежами на одну і ту саму банківську картку невстановленої особи, а саме: 3 платежі на загальну суму 27 888 грн на картку за № НОМЕР_1 ; 1 платіж на загальну суму 270,68 криптовалюти USDT (аналог долара США) на віртуальний гаманець з адресою НОМЕР_5. Після чого зв`язок з невстановленою особою зник та на повідомлення в додатку «Telegram» не відповідає.

На підставі ухвали слідчого судді Саратського районного суду Одеської області від 17 квітня 2024 року було здійснено тимчасовий доступ до інформації по банківській картці № НОМЕР_1 , в ході якого встановлено, що вказана картка була видана на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , котра була прив`язана до фінансового номеру НОМЕР_3 оператора телекомунікацій ТОВ «Лайфселл» та у подальшому було здійснено зміну фінансового номеру на номер НОМЕР_4 оператора телекомунікацій ПрАТ «Vodafone».

На виконання доручення відповідно до ст. 40-1 КПК України встановлено, що вказаний номер телефону НОМЕР_4 оператора телекомунікацій ПрАТ «Vodafone» належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Проведеними заходами встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

15 травня 2024 року слідчим суддею Саратського районного суду Одеської області задоволено клопотання начальника сектору дізнання ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , старшому дізнавачу сектору дізнання відділення поліції №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітану поліції ОСОБА_11 на проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі квартири, господарських та підсобних приміщеннях, що розташовані за вказаною адресою, власниками якої є ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме: відшукання та вилучення банківської картки № НОМЕР_1 , мобільних телефонів, сім-картки абонентським номером невстановленої особи, яка вчинила шахрайські дії: НОМЕР_3 оператора телекомунікацій ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ», сім-картки абонентським номером невстановленої особи, яка вчинила шахрайські дії: НОМЕР_4 оператора телекомунікацій ПрАТ «Vodafone», банківських виписок та документів, носіїв інформації, а саме: комп`ютер, ноутбук, планшет, флеш - накопичувачі, на які можуть бути зафіксовані відомості щодо вчиненого кримінального правопорушення, що належать ОСОБА_6 , або знаходились у його користуванні.

22 травня 2024 року у період часу з 07 години 27 хвилин по 08 годину 45 хвилин на виконання ухвали слідчого судді від 15.05.2024 року, за місцем реєстрації ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено майно, власником якого є ОСОБА_7 , а саме: поліетиленовий пакет прозорого кольору з подрібненою речовиною рослинного походження, загальною вагою 6,82 г, який поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011105 та опечатано; 2 флеш-накопичувача, які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011060; 4 флеш-накопичувача (microcd), які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011061; 3 флеш-накопичувача, які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України 7797808.

22.05.2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000031 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за фактом незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, інших процесуальних документів, передбачених КПК України слідчому судді на дослідження не надані.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Постановою начальника СД ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 22 травня 2024 року: поліетиленовий пакет прозорого кольору з подрібненою речовиною рослинного походження, загальною вагою 6,82 г, який поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011105 та опечатано; 2 флеш-накопичувача, які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011060; 4 флеш-накопичувача (microcd), які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011061; 3 флеш-накопичувача, які поміщено до спеціального пакету Національної поліції України 7797808, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000020 від 16 лютого 2024 року та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК).

Сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

Отже, за змістом ч. 3 ст. 170 КПК у справах про арешт майна з метою, наведеною у п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, відповідність майна будь-якому з критеріїв речових доказів перевіряється згідно зі стандартом доведення "достатні підстави". Наведений стандарт не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.

Винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою збереження речових доказів) (п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК).

Судом встановлено, що 16 лютого 2024 року за вказаним фактом сектором дізнання ВП № 1 Кременецького РВП ГУНП в Тернопільський області розпочато кримінальне провадження за №0000020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.

Однак, як встановлено судом при розгляді клопотання про арешт майна, зокрема: поліетиленового пакету прозорого кольору з подрібненою речовиною рослинного походження, загальною вагою 6,82 г, який поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011105 та опечатано; дізнавачем зазначено мету його арешту : за для збереження речових доказів, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також подальшого проведення відповідних судових експертиз.

В клопотанні не визначено яке доказове значення у кримінальному провадженні № 0000020 від 16 лютого 2024 року за ч.1 ст.190 КК України, за фактом заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), має поліетиленовий пакет прозорого кольору з подрібненою речовиною рослинного походження, загальною вагою 6,82 г, який поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011105 та яким чином дана речовина вплине на повне і неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Постанови про об`єднання кримінального провадження №0000031 від 22.05.2024 року за ч.1 ст.309 КК України, з кримінальним провадженням № 0000020 від 16 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 190 КК України в межах якого проводився обшук та вилучено майно, яке визнано речовим доказом та щодо якого заявлено клопотання про накладення арешту, слідчому судді на дослідження не надано, незважаючи на те, що усе вилучене під час обшуку майно: і те, яке зазначено в ухвалі слідчого судді про обшук, і те, яке додатково вилучено під час обшуку, є тимчасово вилученим майном, на яке, у разі необхідності його утримання слідчим, має бути накладений арешт, оскільки в протилежному випадку дії слідчого щодо вилучення під час обшуку частини майна опиняться поза судовим контролем, що, як наслідок, може призвести до свавілля.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Жоден не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 22.05.2024 року, в порядку та на підставах, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, накладено у передбаченому законом порядку не було.

Відсутність зазначеної інформації, підтвердженої відповідними доказами, позбавляє слідчого суддю можливості виконати процесуальний обов`язок. Що стосується посилання у клопотанні дізнавача на те, що поліетиленовий пакет прозорого кольору з подрібненою речовиною рослинного походження, загальною вагою 6,82 г, який поміщено до спеціального пакету Національної поліції України FPS 5011105, відповідає критеріям зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України та наявні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України для його арешту, дізнавач повинний був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази в межах кримінального провадження внесеного 16.02.2024 року до ЄРДР за №0000020 за ч.1 ст.190 КК України на підтвердження такого висновку.

Разом з тим, жодних доказів того, що вказаний об`єкт є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення внесеного до ЄРДР за № 0000020 від 16 лютого 2024 року за ч.1 ст.190 КК України, в матеріалах справи не міститься. Постанова старшого дізнавача від 22 травня 2024 року, про визнання вказаного об`єкту, речовим доказом у даному кримінальному провадженні, є формальною, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів, що вказане майно є предметом вчинення кримінального правопорушення. Будь - яких підтверджень тому, що зазначений об`єкт, на який просять накласти арешт, у даному кримінальному провадженні, відповідає вимогам ст. 98 КПК України, постанова слідчого не містить.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Всепереч вказаній нормі закону в клопотанні про арешт майна не вказано конкретні підстави і мету для накладення арешту на майно вилучене 22.05.2024 року на підставі ухвали слідчого суду від 15.-05.2024 року, відповідно до положень п.п. 1-4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу.

Клопотання слідчого містить лише передрукований зміст частин 1 та 2 статті 170 КПК України. Згідно з ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що клопотання про накладення арешту підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків. Слідчий суддя звертає увагу прокурора на необхідність виконання вимог ст.171 КПК України в частині долучення до клопотання документів на підтвердження права власності на майно, яке пропонується арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження, підозрюваним, третіми особами таким майном та інші докази необхідні для розгляду клопотання з дотриманням норм КПК України.

Керуючись ст.ст.170-172 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання начальника сектору дізнання ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1