Справа № 991/2127/24
Провадження 1-кс/991/2151/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , перевіривши матеріали скарги матері-героїні, ОСОБА_2 про зобов`язання детектива Національного антикорупційного бюро України порушити кримінальне провадження за ст. 383 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Вищого антикорупційного суду надійшла скарга матері-героїні ОСОБА_2 , в якій вона просила зобов`язати детектива Національного антикорупційного бюро України порушити кримінальне провадження за ст. 383 КК України.

У тексті скарги йде мова про вчиненняправопорушень колишнім чоловіком скаржниці, який, за її доводами, вчинив незаконне привласнення та заволодіння державним двоповерховим будинком, вартість якого становить 7,5млрд грн., провів незаконних розподіл цього ж будинку, що призвело до спричинення матеріальних та моральних збитків скаржниці та її дітям.

Дослідивши скаргу, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України, параграф №1, ст.ст.303-308 цього Кодексу.

Як вбачається зі скарги, скаржниця просить зобов`язати детектива Національного антикорупційного бюро України порушити кримінальне провадження за ст. 383 КК України.

Положення ст. 214 КПК України визначають, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, що під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 КПК України.

Скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора подається за правилами ч.2 ст.132 КПК України до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Проте із тексту скарги ОСОБА_2 не вбачається жодних відомостей про те, що вона звернулась у встановленому законом порядку до органу досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Так само до скарги не додано копії заяви про кримінальне правопорушення та в той же час у самій скарзі не зазначено про сам факт звернення скаржниці із такою заявою до органу досудового розслідування.

Натомість зі скарги вбачається, що скаржниця просить саме суд порушити кримінальне провадження за ст.383 КК України.

Проте слід роз`яснити скаржниці, що такі вимоги є неспроможними, оскільки виходять за межі повноважень слідчого судді.

Стосовно вимоги, зазначеної у другому пункті прохальної частини скарги, про зобов`язання детектива НАБУ щодо порушення кримінального провадження щодо її особи за ст. 383 КК України слід зауважити, що в порядку ст.ст. 303-307 КПК України зобов`язання уповноваженої особи на внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань можливе лише за результатами розгляду слідчим суддею скарги заявника, який попередньо звернувся до уповноваженої особи із заявою про вчинення кримінального правопорушення із наведенням достатніх мотивів вважати, що таке кримінальне правопорушення вчинене, однак відомості про яке до ЄРДР не внесені.

Факту звернення до уповноваженої особи із відповідною заявою про кримінальне правопорушення скаржницею не доведено.

Поряд з цим варте уваги і те, що ОСОБА_2 у своїй скарзі наголошує на вчиненні злочину, передбаченого ст. 383 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.216 КПК України детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна із умов, передбачених п.п.1-3 ч.5 ст. 216 КПК України.

Отже ст. 383 КК України не підслідна детективам НАБУ. Таким чином вимога про зобов`язання саме детектива НАБУ «порушити кримінальне провадження» за ст. 383 КПК України є безпідставною.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.33-1 КПК України слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно положень статті 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України.

У примітці до ст. 45 КК зазначено, що корупційними злочинами вважаються: а) злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем; б) злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 КК України.

Отже, перевіривши й оцінивши відомості, зазначені у скарзі скаржниці, слідчим суддею встановлено непідсудність поданої скарги Вищому антикорупційному суду.

Виходячи з наведеного, скарга ОСОБА_2 про зобов`язання детектива Національного антикорупційного бюро України «порушити кримінальне провадження» за ст. 383 КПК України не підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді.

Статтею 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Право на повноважний суд встановлене статтею 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 1 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» встановлено, що Вищий антикорупційний суд: здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанцій у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до його юрисдикції (підсудності) процесуальним законом.

Правила підсудності судових справ, встановлені процесуальним законодавством з урахуванням сукупності юридичних ознак судової справи. На підставі цих ознак нормами КПК України визначено суд, який вправі і зобов`язаний розглянути справу і вирішити її по суті.

Завдяки правилам про підсудність насамперед реалізується право на розгляд і вирішення справи компетентним судом.

Слід також врахувати, що розгляд провадження судом з порушенням правил підсудності матиме наслідком розгляд справи неповноважним судом.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя наголошує на тому, що правові норми чинного законодавства України свідчать про те, що суди здійснюють розгляд тільки тих справ, скарг чи клопотань, які їм підсудні.

Частиною 2 ст.304 КПК України встановлено випадки, в яких скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора повертається слідчим суддею заявнику, зокрема, у випадку якщо скарга не підлягає розгляду у цьому суді.

За таких обставин, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, слідчий суддя дійшов висновку, що скаргу матері-героїні ОСОБА_2 слід повернути скаржниці.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 331, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу матері-героїні ОСОБА_2 про зобов`язання детектива Національного антикорупційного бюро України порушити кримінальне провадження за ст. 383 КК України, повернути особі, яка її подала разом із копією даної ухвали.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії відповідної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1