У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за № 0000818

за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_9

на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речового доказу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок змінити та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком на 50 годин.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції під час судового розгляду та висновки суду щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, прокурор вважає вирок щодо ОСОБА_10 незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме незастосування судом ст. 69 КК України.

Прокурор зазначає, що з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України не з`ясовувалось.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

10 травня 2023 року близько 19.30 год. ОСОБА_6 , незважаючи на воєнний стан, введений на території України з 24.02.2022 указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», перебуваючи у приміщенні ТОВ "Вигідна покупка", яке здійснює свою підприємницьку діяльність у магазині "Аврора", розташований за адресою: АДРЕСА_2 , побачив у торгівельному залі магазину товари, після чого в нього виник злочинний корисливий умисел направлений на таємне викрадання чужого майна.

Реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, зі стелажів, які розташовані у торгівельному залі магазину викрав зарядний пристрій «Powerbank» 1000mAh вартістю 509 грн.

Після чого, направився в напрямку виходу з приміщення торгівельної зали вказаного магазину, пройшов повз касову зону вищевказаного магазину, та мав намір вийти з приміщення магазину і розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, проте не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий співробітником магазину.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у таємне викрадання чужого мана (крадіжка), вчинений в умовах воєнного стану та його дії кваліфіковано за ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його законний представник ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України. В цій частині вирок не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони є обгрунтованими.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.

У керівних принципах ООН для попередження злочинності серед неповнолітніх (Ер-Ріядські керівні принципи) від 14.12.1990 р. зазначено, що попередження злочинності серед неповнолітніх є найважливішим аспектом попередження злочинності у суспільстві. Беручи участь у законній, соціально корисній діяльності та виробляючи гуманістичний погляд на суспільство та життя, молодь може бути вихована на принципах, які не допускають злочинну діяльність.

Згідно п. 23.2. Рекомендацій CM/Rec (2008) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу необхідно надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Рекомендації № R (2008) 11 Комітету Міністрів державам-членам Ради Європи «Про Європейські правила по відношенню до неповнолітніх правопорушників, засуджених до покарань та заходів кримінально-правового характеру»: «на всіх стадіях кримінального судочинства необхідно застосовувати широкий спектр альтернативних покарань і заходів, які відповідають різним етапам розвитку неповнолітніх. Пріоритетними мають бути покарання і заходи, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню шкоди, заподіяної злочином, який вчинив неповнолітній» (правила 23.1, 23.2).

У Мінімальних стандартних правилах ООН, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні до неповнолітніх («Пекінські правила») від 29.11.1985 визначено, що «заходи впливу завжди повинні бути порівнянні не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, але і зі становищем та потребами неповнолітнього, а також з потребами суспільства»; неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки його не визнано винним у вчиненні серйозного діяння із застосуванням насильства проти іншої особи або в неодноразовому вчиненні інших серйозних правопорушень, а також за відсутності інших відповідних заходів впливу» (п. «а», «b», «с» правила 17.1).

Однак, оскаржуване рішення щодо обвинуваченого, який є неповнолітнім, в частині призначеного покарання прийнято без достатнього врахування вимог ст. ст. 50, 65 КК України, а також зазначених положень Конвенції ООН про права дитини.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції недостатньо врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці. Не враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 навчається, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у нарколога, психіатра не перебуває, на профілактичному обліку СЮП Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області не перебуває.

Також недостатньо враховано висновок органу пробації, відповідно до якого, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_6 спосіб його життя, історію обвинувачення, відсутність притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності, дійшов висновку про низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, мотивацію до змін, його особисті якості, наявність життєвих цілей, підтримку з боку родини.

Орган пробації вважав можливим виправлення особи без позбавлення волі на певний строк.

Органом пробації майже не виявлено криміногенних факторів, які можуть призвести до вчинення правопорушень у майбутньому, лише дещо незрозуміле ставлення ОСОБА_6 до вчиненого правопорушення, а саме виправдування своїх дій помилкою.

Крім того, органом пробації оцінено ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення як низький (а.п.50-53).

Також, колегія суддів акцентує увагу на обставини кримінального провадження, а саме вчинення незакінченого замаху на крадіжку майна вартістю 509 грн та відсутність майнових претензій з боку потерпілого.

Зазначені обставини, які пом`якшують покарання, а також позитивні дані про особу неповнолітнього, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Отже, наявні підстави для призначення покарання з урахуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України, тобто при призначенні покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.

Застосування вимог ч.1 ст. 69 КК України, у данному випадку, забезпечить досягнення закріплених у ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання, виходячи з принципу індивідуалізації покарання.

Колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити призначене покарання, тобто перейти до іншого покарання у виді громадських робіт на строк, передбачений ст. 100 КК України.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 414, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України до 50 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11