УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року

м. Київ

справа № 369/14299/19

провадження № 51-994 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

встановив:

Як убачається із касаційної скарги та копій судових рішень, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 липня 2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000565 від 13 травня 2017 року за обвинуваченнямОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України.

Прокурор, не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_5 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції у звязку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ч. 4 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, згідно яких положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим законом, не мають зворотньої дії у часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін. При цьому прокурор зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, відомості про вказане провадження внесено до ЄРДР 13 травня 2017 року, тобто, до введення в дію змін, передбачених вищевказаним законом. Тому прокурор вважає, що вказане свідчить про неможливість закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Також посилається на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги прокурора та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Доводи прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не підлягають задоволенню з таких міркувань.

Як слідує з копії судового рішення, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки про закриття кримінального провадження, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України, послався на те, що 07 серпня 2019 року постановою першого заступника прокурора міста Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000565 було продовжено до шести місяців, проте керівник прокуратури м. Києва або його заступники мали компетенцію про продовження строку лише до трьох місяців, тобто до 18 вересня 2019 року. Тому обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні було складено та затверджено 01 листопада 2019 року, що перебуває поза межами строку досудового розслідування, який закінчився 18 вересня 2019 року.

У свою чергу суд апеляційної інстанцій погодився із такими висновками суду першої інстанції та при цьому послався на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що слідчим суддею із підстав та у порядку, передбаченому законом, був продовжений строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, тому обвинувальний акт було складено та затверджено поза межами строку досудового розслідування. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження із підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які встановили, що суб`єктом, який наділений повноваженням щодо продовження строку досудового розслідування за клопотанням про продовження такого строку в об`єднаному кримінальному провадженні, де відомості про перше кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР до введення в дію положень Закону № 2147-VIII, а щодо наступного - після визначеної цим Законом дати (16 березня 2018 року), є слідчий суддя, а отже, продовження строку досудового розслідування, здійснене заступником прокурора м. Києва на 6 місяців, не відповідає вимогам Закону № 2147-VIII, виходячи з таких обґрунтувань.

Так, положеннями ч. 2 ст. 294 КПК України в редакції, яка діяла з дня набрання чинності Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» до 16 березня 2018 року, передбачалося, що, якщо досудове розслідування злочину (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у п. 2 ч. 1 ст. 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 ч. 2 ст. 219 цього Кодексу: до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури; до шести місяців - керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником; до дванадцяти місяців - Генеральним прокурором чи його заступниками.

Тобто, продовження строків досудового розслідування злочинів здійснювалося лише прокурорами різних рівнів.

Із 16 березня 2018 року введені в дію положення ст. 294 КПК України у редакції Закону № 2147-VIII, відповідно до яких, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у п. 4 ч. 3 ст. 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 ч. 4 ст. 219 цього Кодексу: до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури, заступником Генерального прокурора; до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора; до дванадцяти місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із Генеральним прокурором чи його заступниками (ч. 3 ст. 294 КПК України в редакції Закону № 2147-VIII).

Таким чином, законом було розширено судовий контроль за встановленням підстав до продовження строків досудового розслідування.

При цьому, слід зазначити, що положення КПК України не містять підґрунть до встановлення всупереч приписам ст. 5 КПК України окремих правових режимів щодо вирішення питання про продовження строків досудового розслідування, якщо такі відносини виникли з моменту введення в дію Закону № 2147-VIII. Порядок і підстави проведення процесуальної дії і прийняття процесуального рішення визначаються положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, а не датою внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Отже, положення п. 4 параграфа 2 «Прикінцевих положень» Закону № 2147-VIII щодо здійснення судового контролю за продовженням строку досудового розслідування підлягають застосуванню з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 58 Конституції України, статей 5, 8, 9 КПК України.

Згідно із Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII) ч. 3 ст. 294 КПК України викладено у наступній редакції: «Якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у п. 4 ч. 3 ст. 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 ч. 4 ст. 219 цього Кодексу: до трьох місяців - керівником окружної прокуратури, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступником Генерального прокурора; до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора; до дванадцяти місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із Генеральним прокурором чи його заступниками».

Таким чином, з набранням чинності Законом № 2617-VIII, який діє з 01 липня 2020 року (по теперішний час), в частині врегулювання порядку продовження строків досудового розслідування злочинів набула чинності нова редакція ч. 3 ст. 294 КПК України, відмінна від положень процесуального закону в редакції Закону № 2147-VІІІ, який діяв з 16 березня 2018 року до 01 липня 2020 року.

З аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що Закон № 2617-VIII застосовується до тих правовідносин, які продовжують існувати або виникли після набрання ним чинності. Отже, здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час продовження строків досудового розслідування злочинів за ч. 3 ст. 294 КПК України передбачено до теперішнього часу.

Верховним Судом була також вже висловлена правова позиція з цього приводу та викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року, згідно якої незастосування положень Законів № 2147-VIII і № 2617-VIII у справах, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію відповідних змін, а також у тих випадках, коли вказані провадження об`єднані із тими, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР до 16 березня 2018 року, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону через недотримання встановленої законом форми здійснення судового контролю за вирішенням питання про продовження строків досудового розслідування.

Кримінальні процесуальні відносини із продовження строків досудового розслідування виникають з моменту направлення в спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, або безпосереднього звернення із відповідним клопотанням до повноважного суб`єкта у зв`язку із юридичними фактами, визначеними положеннями статей 295, 295-1 КПК України, і до них застосовуються положення цього Кодексу, чинні на момент початку виконання відповідної дії або прийняття процесуального рішення.

Як убачається із оскаржуваної ухвали апеляційного суду, 13 травня 2017 року до ЄРДР внесено відомості у кримінальному провадженні № 0000565 за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме, за фактом організації громадянами України на території міста Києва та Київської області злочинної мережі розповсюдження наркотичного засобу - кокаїну у великих розмірах.

02 травня 2019 року до ЄРДР за № 0000487 були внесені відомості за ч. 2 ст. 307 КК України щодо ОСОБА_4 за матеріалами закупки наркотичного засобу 22 квітня 2019 року.

06 червня 2019 року до ЄРДР за № 0000602 були внесені відомості за ч. 2 ст. 305 КК України щодо ОСОБА_4 за отриманою інформацію про намір здійснити контрабандне переміщення наркотичного засобу з країн Євросоюзу в Україну.

28 жовтня 2019 року до ЄРДР за № 0001196 були внесені відомості за ч. 2 ст. 307 КК України щодо ОСОБА_4 про придбання та зберігання в салоні автомобіля наркотичних засобів, вилучених під час обшуку 17 червня 2019 року.

У подальшому постановами прокурорів зазначені кримінальні провадження були об`єднані з кримінальним провадженням № 0000565.

18 червня 2019року ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000565 було повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 307 КК України, а ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст.307 КК України.

Отже, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000565 обраховується з 18 червня 2019 року, тобто з моменту оголошення підозри ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 13 травня 2017 року за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особи про підозру у вчиненні злочину.

Постановою першого заступника прокурора міста Києва від 07 серпня 2019 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000565 було продовжено до шести місяців.

Водночас, згідно копії оскаржуваного судового рішення, як встановлено апеляційним судом, відповідно до положеньЗаконів № 2147-VIII і № 2617-VIII матеріали кримінального провадження не містять доказів того,що слідчим суддею із підстав та у порядку, передбаченому законом, був продовжений строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищенаведене, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000565 було складено та затверджено 01 листопада 2019 року, тобто поза межами строку досудового розслідування, який закінчився 18 вересня 2019 року.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов вірних висновків щодо неналежного суб`єкта продовження строків досудового розслідування терміном на 6 місяців і як наслідок подання обвинувального акта поза межами строків досудового розслідування.

Крім того, апеляційним судом також враховано, що у даному кримінальному провадженні закінчилися також строки, передбачені ч. 2 ст. 219 КПК України (з урахуванням положень ч. 7 ст. 217 КПК України), а саме вісімнадцять місяців у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину з моменту внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000565 (13 травня 2017 року) до дня повідомлення особі про підозру (18 червня 2019 року).

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вказану ухвалу суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги, переглянув мотиви, з яких районний суд виходив при постановленні свого рішення та вмотивовано залишив без зміни ухвалу суду першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування оскаржуваного прокурором судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги прокурора не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3