ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/195/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/195/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 28 липня 2024 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання із покладенням відповідних обов`язків.

Вказує, що долучені до клопотання докази, а саме: заява потерпілого ОСОБА_11 , протоколи допиту потерпілого ОСОБА_11 від 27.02.2024, 11.03.2024, 04.04.2024, 06.04.2024 не можуть слугувати доказами вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, оскільки вони не досліджувались безпосередньо.

Зазначає, що слідчим суддею було взято до уваги в якості доказу на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення платіжні інструкції, однак не було враховано того, що отримувачем коштів є не ОСОБА_7 , а інші особи, будь-яких відомостей про те, його підзахисний надав реквізити рахунку та висловлював необхідність щодо пересилання коштів, немає.

Звертає увагу на те, що докази, що свідчили б про переховування ОСОБА_7 , перебування в розшуку раніше, в матеріалах справи відсутні. При цьому зазначає, що підозрюваний має постійне місце проживання, де ділить спільний побут із співмешканкою, яка хворіє, тому немає підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Наголошує на тому, що органом досудового розслідування проводились обшуки за місцем проживання підозрюваного, крім цього під час затримання було проведено особистий обшук ОСОБА_7 , що свідчить про те, що всі можливі речі уже вилучені.

Вказує, що до моменту звернення слідчого з клопотанням про обрання запобіжного заходу підозрюваний жодним чином не впливав на свідків та інших учасників.

Наводить п. 143 рішення ЄСПЛ Бойченко проти Молдови одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважаються обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою.

Звертає увагу на те, що до суду першої інстанції було подано копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого, яка свідчила про наявні проблеми із здоров`ям його підзахисного. Зокрема, згідно із медичною випискою, виданою Чортківською міською медичною частиною №26, у ОСОБА_7 виявлено артеріальну гіпертензію I cт., поліп жовчного міхура та конкремент правої нирки. Також під час перебування підозрюваного у Чортківській установі виконання покарань №26 у ОСОБА_7 внаслідок проведення медичного обстеження було виявлено перелом 10 ребер без зміщень та призначено лікування. Вважає, що наведене свідчить про необхідність якісного нагляду лікаря та належного проходження лікування ОСОБА_7 .

Вказує, що слідчим суддею не наведено існування обставин, які б підтверджували, що більш м`який запобіжний захід на даному етапі не здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Наголошує на тому, що підозрюваний на обліку у наркологічному диспансері не перебуває та позитивно характеризується за місцем проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладеній, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчими СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000443 від 06.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 308, ч. 1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_7 повідомлено про те що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України (Стаття 189 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2117-IX від 03.03.2022), у вимаганні, а саме у вимозі передачі чужого майна поєднаного з насильством, з погрозою насильства над потерпілим та заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало майнової шкоди у великих розмірах.

07.04.2024 Тернопільським міськрайонним судом щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено.

Перевіряючи твердження адвоката ОСОБА_9 щодо відсутності доказів, які б свідчили про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів, колегія суддів вважає їх необгрунтованими оскільки остання підтверджується проаналізованими слідчим суддею доказами, які додані до клопотання, а саме: заявою потерпілого ОСОБА_11 ; протоколами допитів потерпілого ОСОБА_11 від 27.02.2024, 11.03.2024, 04.04.2024, 06.04.2024, в яких потерпілий повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення стосовно нього; протоколом огляду аудіо записів від 25.03.2024, в ході якого зафіксовано як ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_11 та вимагав грошові кошти; платіжними інструкціями наданих потерпілим про перерахування коштів; протоколами за результатами проведення оперативно-технічних заходів аудіо, відео контролю особи від 22.02.2023, 19.06.2023, зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 01.06.2023, 20.06.2023, в яких зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення; протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 30.08.2023, 17.11.2023; спостереження за особою від 31.05.2023, аудіо контроль особи від 24.08.2023, 03.01.2024, 11.04.2024, в яких зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення; протоколами про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 04.04.2024, 06.04.2024, в яких зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення; іншими матеріалами досудового розслідування, надання яких підозрюваним та їх захисникам на даній стадії зашкодить досудовому розслідуванню.

При цьому колегія суддів враховує те, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що долучені до клопотання докази не вказують на вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України ОСОБА_7 , слід зазначити те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, що і було зроблено під час розгляд поданого слідчим клопотання.

Також як вірно встановлено слідчим суддею, на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, що зумовлений підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, який у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, та у випадку визнання ОСОБА_7 винним йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років; незаконного впливу на потерпілого, свідка, інших підозрюваних, інших осіб, які можливо причетні до вказаних кримінальних правопорушень, щоб унеможливити їх встановлення органом досудового розслідування та надання ними показань в його користь; знищення, приховування, спотворення будь-якої із речей насамперед, які не відшукані на даний час: мобільні телефони, грошові кошти, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених ст. 2 КПК України; вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів враховує те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім цього, у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бекчієв проти Молдови" від 04.10.2005 року зазначено, що ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Підозрюваний ОСОБА_7 на даний час ніде не працює, немає постійного заробітку, на утриманні особи не перебувають, що вказує на такі соціальні зв`язки, які дозволяють йому переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, з огляду на що колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

Не здійснення ОСОБА_7 впливу на свідків та інших учасників вказаного провадження не виключає можливості такий дій у майбутньому з огляду на те, що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них, тому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і дослідження їх судом.

Твердження захисника щодо вилучення всіх речей під час затримання та проведення особистого обшуку ОСОБА_7 , не спростовує наявної оперативної інформації про те, що злочинна діяльність ОСОБА_7 є багатоепізодною до якої причетні інші не встановленні особи, у зв`язку із цим органом досудового розслідування проводяться слідчо-розшукові заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження та вилучення речових доказів, насамперед місцезнаходження мобільних телефонів за допомогою яких відбувалося спілкування між учасниками злочинної групи, а також грошових коштів отриманих від злочинної діяльності, яка пов`язана із вимаганням, тощо.

Доводи апелянта про те, що підозрюваний має постійне місце проживання, де ділить спільний побут із співмешканкою, яка хворіє, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, на думку колегії суддів, не є тими обставинами, які в достатній мірі зможуть запобігти настанню існуючих ризиків та забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_7 виявлено ряд та проблем зі здоровям колегія суддів виходить з того що підозрюваному призначено лікування, яке він приходить, застережень щодо неможливості тримання ОСОБА_7 під вартою немає.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали щодо підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді