Справа № 307/3032/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/48/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2023 рокувідносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Білки, Іршавського району, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, одруженої, вчителя української мови та літератури Білоцерківського ліцею імені А.Чіпля, раніше не судимої,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні нею кримінального правопорушення та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 (п?яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки і 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в сумі 4780 (чотири тисячі сімсот вісімдесят) гривень, за проведеня експертизи № КСЕ-19/107/23/5552 від 26.06.2023.

Речові докази: автомобіль марки "Skoda" моделі "Octavia", державний номерний знак НОМЕР_1 , по вступу вироку у законну силу, слід повернути власнику - ОСОБА_8 , а скутер марки « Piaggio», з державним номерним знаком НОМЕР_2 , мотошолом та дзеркало заднього виду до скутера, повернуто потерпілій ОСОБА_9 , а арешт на це майно, що був накладений ухвалами Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.05.2023, скасовано.

Вказані речові докази знаходяться на зберіганні на майданчику тимчасового зберігання Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, а USB - флеш накопичувач, по вступу вироку в законну силу, залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_5 , 22 травня 2023 року, близько 11 години 00 хвилин, керуючи власним автомобілем марки "Skoda" моделі "Octavia", державний номерний знак НОМЕР_1 , їдучи зі швидкістю до 40 км/год. по вул. Центральній, в с. Біла Церква, Тячівського району, Закарпатської області, рухаючись по правій смузі дороги, маючи технічну можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, здійснила маневр обгону супутнього транспортного засобу - скутера марки « Piaggio» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , яка рухалась прямолінійно в попутному напрямку не змінюючи напрямок свого руху, а позаду рухався вказаний автомобіль. Вчинивши маневр обгону автомобіль марки "Skoda" моделі "Octavia" під керуванням водія НОМЕР_3 - ОСОБА_10 допустив зіткнення задньою правою дверкою з вказаним скутером, у результаті чого водій скутера ОСОБА_9 , впала та отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, гострої епідуральної гематоми в правій лобній ділянці, перелому кісток склепіння та основи лівої половини черепа, перелому кісток лицевого черепа зліва, забою првої лобної долі, які супроводжувалися ліквореєю зліва, множинних переломів ребер зліва, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так-як являються небезпечними для життя потерпілої в момент їх спричинення і знаходяться у прямому причинному зв`язку з діями обвинуваченої ОСОБА_5 . Своїми діями вона порушила вимоги:

п. 12.1 ПДР України - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також обливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати огу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 13.1 ПДР України - «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

п. 13.3 ПДР України - «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_5 вказує, що постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню з огляду на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченої. Просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призачити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_6 які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої, неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 судом першої інстанції дотримано не в повній мірі.

Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому їй обвинуваченні, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» предбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатаціїтранспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання, зокрема, позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції при призначенні основного покарання та під час звільнення від його відбування з випробуванням дотримався вказаних вимог закону, належним чином врахував обставини з якими закон пов`язує правильність та обґрунтованість призначення покарання.

Зокрема, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, по місцю проживання характеризується позитивно, заміжня, офіційно працевлаштована, має стабільний заробіток, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, є молодою за віком людиною, має сталі соціальні зв`язки, має на утриманні батьків похилого віку, позицію потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченої волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття, визнання винуватості, зайняття суспільно-корисною працею.

Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.

Зваживши на викладені обставин, суд призначив обвинуваченій основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України ближче до мінімальної межі та звільнив від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Разом з тим, при призначенні додаткового покарання суд першої інстанції не врахував наступне.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами визначене як альтернативне. Тобто суд, у конкретному випадку, з врахуванням усіх обставин справи вирішує питання щодо доцільності його призначення. При вирішення вказаного питання суд, зокрема, повинен враховувати встановлену ч. 2 ст. 50 КК України мету покарання, якою є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи додаткове покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд не врахував в повній мірі щирого каяття обвинуваченої, тобто визнання нею факту вчинення кримінального правопорушення, дійсне визнання нею своєї провини, щирий жаль з приводу вчиненого, бажання виправити наслідки (повне відшкодування потерпілій шкоди).

Також, суд першої інстанції не врахував того, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.05.2023, до ухвалення судом вироку, ОСОБА_5 не вчинила жодного адміністративного правопорушення, в тому числі й на транспорті.

Крім того, судом було встановлено, що обвинувачена працевлаштована та проживає в АДРЕСА_1 , а її батьки похилого віку проживають в АДРЕСА_2 , на даний час позбавлені можливості отримувати допомогу та піклування, яку надавав брат обвинуваченої ОСОБА_11 , який знаходиться на військовій службі в рядах ЗСУ, при цьому вони потребують як матеріальної підтримки, так і медичної допомоги, батько обвинуваченої періодично повинен проходити обстеження в Закарпатському обласному кардіодиспансері, а тому обвинувачена є єдиним водієм в родині, й у випадку позбавлення її права керування транспортними засобами, не зможе забезпечувати повсякденні побутові потреби родини, що поставить її у важкі життєві умови.

Суд першої інстанції зазначив, що враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, при цьому формально послався на ст. 12 КК України, яка містить класифікацію злочинів. Водночас суду належало врахувати, що кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_5 з необережності, за відсутності протиправної мети й мотиву та було наслідком збігу обставин.

В показаннях та заяві, адресованих до суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_9 зазначала, що ОСОБА_5 повністю відшкодувала заподіяну їй злочином шкоду й вона не має до неї жодних претензій. Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про факт примирення між потерпілою та обвинуваченою.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Однак, суд першої інстанції не врахував зазначених обставин та не визнав примирення винного з потерпілою пом`якшуючою покарання обставиною.

Таким чином, колегія суддів враховує, що після ухвалення вироку з`явились нові обставини, які свідчать на користь пом`якшення покарання обвинуваченій.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не є обов`язковим згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_5 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння, визнала вину, щиро розкаялася, повністю відшкодувала матеріальну шкоду, примирилася з потерпілою, наявність спеціального права необхідне для забезпечення життєво важливих потреб родини, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 слід задовольнити, змінити вирок суду відповідно до ст. 411, 413, 414 КПК України та призначити обвинуваченій покарання за ч. 2 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами з подальшим її звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання відповідатиме меті покарання, що визначена ст. 50 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2023 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні нею кримінального правопорушення, та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 (п?яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді