КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 19 лютого 2024 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши, відповідно до ст. 178 КПК України, всі обставини при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 , тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існують ризики, що в разі перебування його на більш м`якому запобіжному заході останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, ухилятися від явки до суду, впливати на недопитаних судом свідків та іншим чином перешкоджати встановленню істини у провадженні, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою,оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною та такою, що винесена з порушенням вимог матеріального та процесуального права, просить її скасувати та змінити йому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що впродовж багатьох років у даному кримінальному провадженні він за першим викликом з`являвся _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2319/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_1

до слідчого для проведення слідчих дій. При цьому слідчий запевняв його, що справа розслідується відносно інших осіб, а він йому потрібен лише для доведення їх вини. Тому на якому етапі він став обвинуваченим, йому невідомо, але це є незаконним, оскільки він жодного майна не брав, не крав та не грабував та відповідно ним не розпоряджався, у зв`язку з чим у нього не має складу злочину, ніяких карних та кримінальних дій він не вчиняв.

Крім того, зазначає, що від органів досудового слідства він не переховувався, а перебування його не за місцем реєстрації пов`язано з тим, що він проживав зі своєю дівчиною за іншою адресою у м. Києві, тому фізично не міг отримувати повістки.

Також вказує й на те, що слідчим суддею жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, не доведено, а розумні строки тримання його під вартою порушено у зв`язку з тим, що жодних нових доказів, які б підтверджували його вину, не встановлено.

Окрім цього, зазначає, що слідчим суддею систематично порушуються п.п. 5, 7 ч. 2 ст. 193 КПК України з огляду на ненадання у процесі права надати йому будь-які пояснення та заявляти клопотання.

При цьому вважає, що адвокат ОСОБА_9 не здійснює належного захисту його прав, а слідча суддя необґрунтовано приймає рішення про тримання його під вартою, у зв`язку з чим 10.11.2023 та 21.12.2023 він підготував та планував подати клопотання про відвід адвокату ОСОБА_9 та слідчому судді ОСОБА_8 , але це йому не вдалось зробити, оскільки слідчий суддя не надала йому такої можливості та після проголошення прокурором клопотання, запитавши лише думку його адвоката, одразу вийшла із залу суду і для оголошення рішення в зал вже не заходила, а оскаржувану ухвалу він отримав від конвою.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 , який на даний час звільнений з-під варти, повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, від якого ніяких клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, а також, зважаючи на скорочені терміни розгляду таких апеляційних скарг, та те, що захисник ОСОБА_6 не висловив заперечень щодо апеляційного розгляду без участі обвинуваченого, апеляційний розгляд здійснено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , участь якого у даному провадженні, з огляду на вищевикладені обставини, є необов`язковою, а зумовлена виключно його волевиявленням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який не підтримав апеляційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувана ухвала втратила свою дію і до того ж обвинуваченого 15.02.2024 року вже звільнено з-під варти, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченню ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про відсутність підстав для продовження йомустроку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою обвинуваченню ОСОБА_7 , Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0003168 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши, відповідно до ст. 178 КПК України, всі обставини при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 , тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існують ризики, що в разі перебування його на більш м`якому запобіжному заході останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, ухилятися від явки до суду, впливати на недопитаних судом свідків та іншим чином перешкоджати встановленню істини у провадженні, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до нього жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вчиненого групою осіб та із застосуванням насильства, що має підвищену суспільну небезпечність через посягання не лише на право власності, а й на життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а тому таке посягання повинно оцінюватись як особливо небезпечне, а також особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, тривалий час вже перебував у розшуку, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, зважаючи на суворість передбаченого законом покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також впливати на недопитаних судом свідків та іншим чином перешкоджати встановленню істини у провадженні, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається обвинувачений, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що від органів досудового слідства він не переховувався, а перебування його не за місцем реєстрації пов`язано з тим, що він проживав зі своєю дівчиною за іншою адресою у м. Києві, тому фізично не міг отримувати повістки, то вказані обставини жодним чином не вказують на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діяння, яке йому інкримінується, і покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що впродовж багатьох років у даному кримінальному провадженні він за першим викликом з`являвся до слідчого для проведення слідчих дій, при цьому слідчий запевняв його, що справа розслідується відносно інших осіб, а він йому потрібен лише для доведення їх вини, тому на якому етапі він став обвинуваченим, йому не відомо, але це є незаконним, оскільки він жодного майна не брав, не крав та не грабував та відповідно ним не розпоряджався, у зв`язку з чим у нього не має складу злочину, ніяких карних та кримінальних дій він не вчиняв - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Тож і доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що розумні строки тримання його під вартою порушено у зв`язку з тим, що жодних нових доказів, які б підтверджували його вину, не встановлено, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки ці питання, за наявності для цього відповідних підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, а не є підставою для звільнення ОСОБА_7 з-під варти, за наявності встановленого існування ризиків втечі та незаконного впливу на учасників даного провадження з боку ОСОБА_7 , про що зазначено вище.

При цьому, що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що судом систематично порушуються п.п. 5, 7 ч. 2 ст. 193 КПК України з огляду на ненадання у процесі права надати йому будь-які пояснення та заявляти клопотання, а також те, що адвокат ОСОБА_9 не здійснює належного захисту його прав, у зв`язку з чим 10.11.2023 та 21.12.2023 він підготував та планував подати клопотання про відвід адвокату ОСОБА_9 та судді ОСОБА_8 , чого йому не вдалось зробити, оскільки суддя не надала йому такої можливості, а після проголошення прокурором клопотання, запитавши лише думку його адвоката, одразу вийшла із залу суду і для оголошення рішення в зал вже не заходила, а оскаржувану ухвалу він отримав від конвою, то дані права обвинувачений може реалізувати під час розгляду в суді першої інстанції, а на даній стадії провадження апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку вказаним доводам в межах перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до положень ст. 422-1 КПК України.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги обвинуваченого, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 рокує законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 19 лютого 2024 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3