Справа № 333/4191/23
Провадження № 1-кп/333/294/24
ВИРОК

Іменем України

28 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Майське, Джанкойського району, АР Крим, громадянки України, освіта вища, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням її у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

24.02.2022 року о 05-00 годині Президент Російської Федерації (далі РФ) оголосив своє рішення про початок спеціальної військової операції в Україні та військовослужбовці збройних сил РФ, національної гвардії РФ, співробітники силових відомств та спецслужб РФ, інших збройних формувань і об`єднань, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі АДРЕСА_2 .

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною Радою України. Воєнний стан діє і на цей час.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом Закон №1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII тимчасово окупованою територією є частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Після остаточної військової окупації значної частини території Запорізької області (у т.ч. м. Мелітополь, Запорізької області), представниками збройних формувань РФ фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Так, у невстановлений під час судового розгляду дату, але не пізніше 28.05.2022 року представниками збройних формувань Російської Федерації всупереч законного порядку, установленого Конституцією України, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території України у м. Мелітополі було створено не передбачений законами України орган « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з його структурним підрозділом - « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Відповідно до наказу від 13.12.2019 № 940 Міністерства внутрішніх справ РФ (Положення про головне управління з питань міграції Міністерства внутрішніх справ РФ) Головне управління з питань міграції Міністерства внутрішніх справ РФ являється самостійним структурним підрозділом центрального апарату Міністерства внутрішніх справ РФ забезпечуючи та здійснюючим в рамках своєї компетенції функцій міністерства по розробці та реалізації державної політики, а також нормативно-правовому регулюванню міграції.

Вказаний орган виконує функції головного підрозділу міністерства у сфері забезпечення: веде реєстраційний облік громадян РФ по місцю перебування та по місцю проживання в межах РФ; контролює виконання громадянами РФ, орендарями житлових приміщень, посадовими особами та особами, відповідальними за приймання та передачу в органи реєстраційного контроля документів для реєстрації і зняття с реєстраційного обліку громадян РФ по місцю перебування та місцю проживання в межах РФ, правил реєстрації і зняття громадян РФ з реєстраційного обліку по місцю перебування та по місцю проживання в межах РФ; виконує міграційний облік іноземних громадян та громадян без громадянства РФ; оформляє та видає іноземним громадянам та особам без громадянства документів для в`їзд в РФ, проживання і тимчасово перебування в РФ; виконує федеральний державний контроль у сфері міграції; виконує координаційну діяльність федеральних органів виконавчої влади та органів виконавчої влади суб`єктів РФ; приймає участь в реалізації державної програми по наданні сприянні добровільному переселенню в РФ співвітчизників, проживаючих за кордоном, а також контролю за її реалізацією разом з міжвідомчою комісією по реалізації державної програми.

У період з 28 травня 2022 року по 01 червня 2022 року, більш точний час встановити під час судового розгляду з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_8 , перебуваючи у м. Мелітополі, будучи громадянкою України та державним службовцем, яка 01.08.1997 року прийняла присягу державного службовця та присягла вірно служити народові України, суворо дотримуватись Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи та законні інтереси громадяни, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки, перебуваючи на посаді завідувача сектору централізованого оформлення документів Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області, відповідно до наказу № 67-к від 17 квітня 2015 року, усвідомлюючи здійснення військової агресії РФ, метою якої є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, діючи з прямим умислом, в інтересах РФ, добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, будучи достовірно обізнаною про введення на території України воєнного стану, переслідуючи свої корисливі мотиви, маючи тривалий стаж державної служби, а тому знаючи та розуміючи незаконність дій РФ, усвідомлюючи, що так зване «Главное управление внутренних дел РФ по Запорожской области» та всі його структурні підрозділи є незаконно створеними органами, вступила у злочинну змову з невстановленими під час судового розгляду представниками окупаційної влади та добровільно зайняла посаду в окупаційному органі - так званому «Управлении по вопросам миграции главного управления внутренних дел Росийской Федерации по Запорожской области», що діє на території частини Запорізької області, яка на даний час перебуває під окупацією російських військ.

Таким чином, за вказаних обставин, ОСОБА_8 порушила присягу державного службовця та перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно скоєне громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 (in absentia), яка показань суду не надавала та будь-яких заяв і клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Відповідно до ч.5 ст.374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Згідно із ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення судового розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя і суд виходили з того, що інкримінований обвинуваченій злочин та її поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч.2 ст.297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Так, відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу №164 від 31 травня 2023 року) затверджено перелік територій тимчасово окупованих РФ, до яких відноситься і м. Мелітополь, Запорізької області (з 25.02.2022 року).

За повідомленням Генерального директора Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» ОСОБА_9 вказане підприємство зупинило роботу своїх відділень на непідконтрольних Україні територіях з 01.08.2022 року. Зазначена інформація є загальновідомою і викладена на офіційному сайті зазначеного державного підприємства.

Повістки про виклик ОСОБА_8 , повідомлення їй про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та завершення досудового розслідування, про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України, а саме: шляхом публікації на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» у розділі «Оголошення», а копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_8 , на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України направлялись захиснику.

Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях за постановою слідчого адвоката ОСОБА_7 було уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст.46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 01.05.2023 року було надано дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваної ОСОБА_8 .

Після постановлення вказаної ухвали, відповідно до вимог ч.4 ст.46, ст.42, п.8 ч.2 ст.51 та ч.2 ст.297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваної (обвинуваченої) здійснював її захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, у повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, суд вважає, що орган досудового розслідування вжив усіх можливих та передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_8 з метою забезпечення останній можливості безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваної на стадії досудового розслідування.

Згідно з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_8 здійснювалось спеціальне судове провадження.

Судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченої для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим, на кожне судове засідання остання викликалася у порядку ст.323 КПК України. Повістки про виклик були опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

В судових засіданнях приймала участь захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , яка зазначила, що не має можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати у неї правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймала участь у реалізації права на захист обвинуваченої ОСОБА_8 під час судового розгляду: приймала активну участь у допиті свідків, заявляла певні клопотання та у судових дебатах висловила свою позицію щодо недоведеності вини останньої у даному кримінальному провадженню.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про фактичну відмову ОСОБА_8 , належним чином повідомленої про проведення відносно неї досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_8 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачена була поінформована належним чином про місце, дати та час розгляду кримінального провадження, а також дотримані її права на належне представництво у суді.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що на час повномасштабного вторгнення рф на територію України, він працював начальником Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області, а ОСОБА_8 займала посаду завідувача сектору централізованого оформлення документів у вказаному відділі.

24.02.2022 року за наказом керівництва Державної міграційної служби робота відділу була зупинена, реєстри закриті, а працівники відправлені у простій до 01.03.2024 року. Але через декілька днів керівництво ДМС в Запорізькій області видало розпорядження про вихід на роботу в порядку чергування декількох спеціалістів відділу для виконання певної роботи: видачі готових паспортів, вклеювання фотографій, продовження дії закордонних паспортів. Він, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виходили на роботу. ОСОБА_8 не виходила у той час, так як їй було складно добиратися до роботи, враховуючи, що остання проживала у с.Нове, Мелітопольського району, але іноді заходила на роботу, так як у м. Мелітополі відвідувала свою матір.

З 11.04.2022 року по 11.05.2022 року йому була надана щорічна відпустка, у період якої він виїхав на підконтрольну Україні територію. Не пам`ятає, коли саме, але йому телефонували представники окупаційної влади та пропонували зайняти аналогічну посаду в органі, ящо вони створять, він однозначно відмовився.

У подальшому, перебуваючи у м. Запоріжжі, він спілкувався зі своїм заступником ОСОБА_14 телефоном, який повідомив, що до них приходили представники окупаційної влади та пропонували приступити до роботи в новоствореній міграційній службі в м. Мелітополь, надавши співробітникам час на роздуми.

У кінці травня на початку червня 2022 року йому подзвонив ОСОБА_14 та повідомив, що він та ще сім працівників відділу погодилися у подальшому працювати у новому, створеному окупаційною владою органі, аналогічному за своїми функціями як Мелітопольський міський відділ УДМС у Запорізькій області. Серед тих, хто погодився працювати була і ОСОБА_8 , яка у подальшому працювала у вказаному органі. Однією умовою представників окупаційної влади було, що у разі відмови від продовження роботи у новоствореному органі ти маєш покинути м. Мелітополь, хоча йому відомо, що двоє співробітників не пішли на співпрацю з ворогом та залишились проживати в вказаному місті і до них жодних примусових заходів не застосовувалося.

Після отримання цієї інформації було проведено службову перевірку та ОСОБА_8 звільнено з посади;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка суду повідомила, що працювала разом з ОСОБА_8 в Мелітопольському міському відділі Управління ДМС у Запорізькій області. Знала останню з 2009 року, відносини між ними були робочі. ОСОБА_8 до 24.02.2022 року перебувала на посаді завідувача сектору централізованого оформлення документів у їхньому відділі.

В день вторгнення російських військ на територію України, вони працювали до 15-00 год., у подальшому їхній керівник ОСОБА_10 надав наказ перебувати вдома до 01.03.2022 року. У подальшому, з початку березня 2022 року вони продовжили працювати, але утравні 2022 року у відділ прийшли співробітники міграційної служби рф та запропонували перейти до них на роботу. Останні перебували у супроводі місцевого представника окупаційної влади ОСОБА_16 , він їх представив як співробітників міграційної служби рф, які приходили напередодні, оглядали приміщення, їм все сподобалось, вони сказали, що хотіли б тут влаштувати свою службу міграції.

В понеділок 29 чи 30 травня вона прийшла на роботу, а там вже були військові рф та представники окупаційної влади, які запропонували перейти до них на роботу, попереджаючи, щоб співробітники добре подумали про це, бо у разі співпраці - в Україні вони стануть колаборантами. Жодних погроз з їх боку не було, при цьому повідомили, що це добровільно, ніхто примушувати їх працювати на рф не буде. На роздуми надали 1-2 дня. Заступник начальника відділу ОСОБА_14 , працівники ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відразу повідомили, що згодні працювати у новоствореному органі.

Вона не погодилася на зазначену пропозицію, тому наступного дня прийшла за речами, а співробітники, які вирішили перейти на роботу до окупаційної влади, серед них була ОСОБА_8 , вже перебували на робочих місцях.

У подальшому, в кінці червня 2022 року вона виїхала на територію, підконтрольну Україні, на теперішній час вона з колишніми колегами не спілкується, вони видалили її зі своїх друзів в соцмережах. В них була робоча група в месенджері «Вайбер», але після того, як окремі працівники пішли працювати в окупаційний орган, останні видалили себе з цієї групи. В Telegram-каналі вона бачила відеоролик, на якому був зображений їх колишній заступник відділу ОСОБА_14 та підписаний як «начальник главного управления по вопросам миграции», і з якоїсь нагоди останньому вручались нагороди;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка повідомила, що вона до квітня 2024 року працювала разом із ОСОБА_8 у Мелітопольському міському відділі Управління ДМС у Запорізькій області. Остання була її безпосереднім керівником. У подальшому, виїхала на територію, підконтрольну Україні, але продовжувала спілкуватися телефоном з іншими працівниками відділу. Під час спілкування вона дізналась, що наприкінці травня 2022 р. до у відділ приходили представники міграційної служби рф та окупаційної влади і пропонували перейти на службу у новий створений орган, аналогічний їхньому відділу. Після цього, вона дізналася, що ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 перейшли на роботу до новоствореного окупаційною владою органу міграційної служби. ОСОБА_8 та інші співробітники, які погодились працювати з окупаційною владою, одночасно видалились з робочої групи їх відділу, яка була створена у месенджері «Вайбер»;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , який повідомив, що він працює начальником відділу кадрового забезпечення Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області. Від начальника управління ОСОБА_23 він дізнався, що 8 співробітників Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області погодились на співпрацю з окупаційною владою. Про вказаний факт було викладено у доповідній записці начальником Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області. У зв`язку з цим дисциплінарна комісія проводила службове розслідування та прийняла рішення про звільнення ОСОБА_8 із займаної посади - завідувача сектору централізованого оформлення документів Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , який суду повідомив, що він працює начальником Управління ДМС у Запорізькій області, 02.06.2022 від начальника Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області ОСОБА_10 він дізнався, що 8 працівників цього відділу перейшли на роботу до міграційної служби окупаційної влади, серед них і ОСОБА_8 . Це повідомлення він передав голові Державної міграційної служби, той в свою чергу сповістив про це СБУ. Особові справи співробітників ДМС у Запорізькій області зберігались у м. Запоріжжі, але в деяких особових справах були відсутня присяга держслужбовця, оскільки ці співробітники почали працювати на державній службі в іншому державному органі, тому присяга зберігалась саме в особовій справі органу, де починала особа працювати;

- даними матеріалів особової справи ОСОБА_8 , з якої вбачається, що обвинувачена: 01.08.2012 року наказом начальника Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області ОСОБА_23 була призначена на посаду головного спеціаліста Мелітопольського міського відділу Управління ДМС України в Запорізькій області і останній присвоєно 15 ранг державного службовця; 17.04.2015 року наказом начальника Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області ОСОБА_23 обвинувачена була призначена на посаду завідувача сектору централізованого оформлення документів Мелітопольського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області і останній присвоєно 13 ранг державного службовця;

- заявою ОСОБА_8 від 17.04.2015 року про призначення її на посаду завідувача сектору централізованого оформлення документів Мелітопольського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області;

- Присягою державного службовця, згідно якої ОСОБА_8 01.08.1997 року прийняла присягу на вірність народові України, про що зроблено запис в трудовій книжці 01.08.2012 року;

- даними копії трудової книжки ОСОБА_8 , згідно яких обвинувачена 17.04.2015 року була призначена на посаду завідувача сектору централізованого оформлення документів Мелітопольського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області;

- даними матеріалами дисциплінарної справи №90 відносно ОСОБА_8 від 27.01.2023 року, згідно яких встановлено, що начальник Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до начальника УДМС України із доповідною запискою, в якій повідомив про те, що завідувач сектору оформлення документів Мелітопольського відділу УДМС у Запорізькій області ОСОБА_8 проходить стажування у незаконному підрозділі створеному окупаційною владою на території міста Мелітополь на який покладено функції оформлення і видачі паспортів громадян російської федерації, що йому стало відомо з телефонної розмови з заступником начальника Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області ОСОБА_24 , таку ж інформацію йому підтвердив головний спеціаліст ОСОБА_19 та головний спеціаліст ОСОБА_15 . За поданням дисциплінарної комісії УДМС у Запорізькій області від 27.01.2023 р. до ОСОБА_8 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби (наказ №13-с від 07.02.2023 року). З протоколу ознайомлення ОСОБА_8 з наказом №13-с від 07.02.2023 р. встановлено, що 07.02.2023 о 10-30 год. була спроба зв`язатися з ОСОБА_8 за номером телефону: НОМЕР_1 , в результаті прозвучало голосове повідомлення оператора мобільного зв`язку «зараз абонент знаходиться поза зоною досяжності». Наказом №35-к від 07.02.2023 року ОСОБА_8 було звільнено з посади завідувача сектору оформлення документів Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області відповідно до п.4 ч.1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу»;

- даними протоколу пред`явлення для впізнання по фотознімках від 05.12.2022 року, згідно яких свідок ОСОБА_15 впізнала за фотознімками ОСОБА_8 як колишню колегу (завідувача сектору оформлення документів Мелітопольського міського відділу УДМС Українеи в Запорізькій області), яка перейшла працювати на бік держави-агресора в незаконно утворений окупаційною владою орган;

- даними протоколу пред`явлення для впізнання по фотознімках від 05.12.2022 року, згідно яких свідок ОСОБА_19 впізнала за фотознімками ОСОБА_8 як колишню колегу (завідувача сектору оформлення документів Мелітопольського міського відділу УДМС Українеи в Запорізькій області), яка перейшла працювати на бік держави-агресора в незаконно утворений окупаційною владою орган.

Усі перераховані джерела доказів, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а фактичні дані, що вони містять, визнає належними та допустимими доказами. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище дані достовірними доказами.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Сукупність показань свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні осіб, судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими, судом не виявлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять державну зраду ОСОБА_8 , тобто діяння, умисно скоєне громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану, а відтак колегія судів дійшла до висновку, що вина останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України доведена повністю.

Крім того, під час судового розгляду були досліджені характеризуючи обвинувачену ОСОБА_8 документи, а також:

- постанова прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_25 від 07.04.2023 року про виділення матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження №0001125, відомості про яке внесене до ЄРДР 12.11.2022 року за ч.2 ст.111-1, ч.2 ст.111 КК України, відносно ОСОБА_8 в окреме кримінальне провадження, проведення досудового розслідування у виділеному провадженні доручено слідчим Головного слідчого управління Національної поліції України;

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №00000608, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.04.2023 року, з фабулою «Досудовим розслідуванням встановлено, що службова особа державного органу «Г» перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану, підозрювана ОСОБА_8 , кваліфікація злочину ч.2 ст.111 КК України;

- доручення заступника начальника управління ГСУ Національної поліції ОСОБА_26 від 07.04.2023 року щодо доручення про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000608, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.04.2023 року старшому слідчому в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_27 ;

- постанова заступника Генерального прокурора ОСОБА_28 від 11.04.2023 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №00000608, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.04.2023 року, старший групи ОСОБА_25 ;

- постанова начальника СВ УСБУ в Запорізькій області про створення групи слідчих від 24.10.2023 року , яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001748, відомості про яке внесені до ЄРДР 24.10.2023 року, старшим групи слідчих визначено слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_29 ;

- обвинувальний акт, зареєстрований у канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя 25.05.2023 року.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

Під час судових дебатів, захисник ОСОБА_7 зазначила, що доказів добровільної співпраці ОСОБА_8 з окупаційною владою прокурором фактично надано не було. Взагалі під час судового розгляду не надано стороною обвинувачення доказів на підтвердження тих дій обвинуваченого, зазначених в обвинувальному акті.

Суд критично ставиться до таких тверджень захисника ОСОБА_7 , виходячи з аналізу показань свідків та досліджених письмових доказах. Так, свідок ОСОБА_15 зазначила, що представники окупаційної влади, які запропонували перейти до них на роботу, попередили, щоб співробітники добре подумали про це, бо у разі співпраці - в Україні вони стануть колаборантами. Жодних погроз з їх боку(представників окупаційної влади) не було, вказана співпраця буде добровільною, ніхто примушувати їх працювати на рф не буде. Свідок ОСОБА_10 зазначив, що однією з умов представників окупаційної влади було, що у разі відмови від продовження роботи у новоствореному органі необхідно покинути м. Мелітополь, хоча йому відомо, що двоє співробітників, які не пішли на співпрацю з ворогом залишились проживати в вказаному місті і до них жодних примусових заходів не застосовувалося.

Сукупність досліджених під час судового розгляду доказів свідчить про відсутність будь-якого примусу відносно ОСОБА_8 щодо її праці у новоствореному окупаційною владою органі.

Крім того, окупація території Мелітопольського району та встановлення на цій території окупаційних органів влади, мала відкритий характер, а тому займаючи посаду державного службовця більше 25 років, ОСОБА_8 достовірно усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_8 , не встановлено.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченої: раніше не судима, працює на державу-агресора, має постійне місце мешкання, має на утриманні неповнолітню дитину, її вік та здоров`я (на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував).

Враховуючи особистість ОСОБА_8 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченої можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства в місцях позбавлення волі. Колегія суддів вважає за необхідне ОСОБА_8 призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього її майна.

На переконання суду, призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так й іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2023 року відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з моменту її затримання, оскільки ОСОБА_8 призначається покарання у виді позбавлення волі, то підстави для скасування вказаного запобіжного заходу, відсутні.

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не приймалося.

Процесуальні витрати, речові докази та цивільний позов у даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_8 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, на підставі якого призначити їй покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією усього майна обвинуваченої.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного її затримання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою з моменту її затримання залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_30