Справа № 333/4177/22
Єдиний унікальний номер 333/4177/22
Провадження № 1-кп/333/191/24
ВИРОК

Іменем України

08 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого - захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, маючого вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

23 липня 2022 року, приблизно о 22 годині 25 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля шостого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на спричинення необережного тяжкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, кулаком правої та лівої руки наніс потерпілому ОСОБА_5 не менше трьох ударів в область обличчя, після чого штовхнув останнього, внаслідок чого потерпілий впавши на асфальтну поверхню втратив свідомість та отримав тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №1182п від 09.08.2022 у вигляді: рани у зовнішньому куті правого ока, наслідком загоєння якої є рубець, сама по собі кваліфікується як легке тілесне ушкодження; садна потиличної ділянки, що локалізувалося на 4 см нижче зовнішнього потиличного виступу, наслідком загоєння якого є рожева ділянка шкіри, підапоневротична гематома потиличної ділянки, перелом потиличної кістки (її частин, що входять до основи та склепіння черепу), масивний субарахноідальний крововилив лобних та скроневих часток з обох сторін, епідуральна гематома потиличної частки, забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, у сукупності кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпека для життя..

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст. 128 КК України, а саме: необережне тяжке тілесне ушкодження.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав частково та пояснив суду, що не погоджується з кваліфікацією своїх дій, оскільки не мав наміру, умислу, спричиняти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

23.07.2022 ми з товаришами поверталися до дому та звстріли по дорозі потерпілого, який був в стані алкогольного сп`яніння та чіплявся до дівчини, він його попереджав, щоб той не ображав дівчину, однак потерпіли не мав наміру зупинитися вчиняти провокаційні дії. Коли ми підійшли до нашого під`їзду де також сиділи наші друзі, потерпілий зі своїм знайомим йшов в сторону нашого під`їзду і в цей час в нас знову виник словесний конфлікт і в цей час він зрозумів, що уникнути подальших сперечань в них не вийде, він підійшов до потерпілого та наніс два удари в область голови, від яких потерпілий впав на асфальт та вдарився головою. Після цього вони відразу викликали швидку допомогу та почали помагати потерпілому, а саме поливати водою обличчя та голову.

Цивільний позов визнав частково.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 його вина у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, які зібрані в порядку, передбаченому процесуальним законом, а саме:

Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних під час судового розгляду потерпілого та свідків:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що 23.07.2022 він зі своїми колегами по роботі зібралися в одного з них в дома щоб посмажити шашлик та відпочити. Після проведення часу він зі своїм знайомим приїхали на авто колеги по роботі, на вулицю Космічну, щоб в подальшому визвати таксі та він міг добратися додому. Однак таксі довгий час не приїжджало, оскільки було вже пізно і наступала комендантська година. Все в деталях він не пам`ятає, однак пригадує, що коли вони йшли повз під`їзд то побачив, що на лавці сиділи мужчини, він до них не кричав, не звертався тим паче не махав руками. Однак, один із мужчин підійшов до нього та наніс два удари в голову та відштовхнув обома руками в груди, від чого він стоячи на краю бордюру втратив рівновагу та впав на асфальт втративши свідомість. Прийшов до себе в лікарні.

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що він разом з колегами по роботі відпочивали, жарили шашлик, вживали спиртні напої. Після відпочинку їх з ОСОБА_5 знайомий підвіз до його будинку. ОСОБА_5 намагався біля його будинку визвати таксі, однак воно довго не приїжджало, оскільки наближалася комендантська година. Коли вони проходили повз 6 під`їзд в них виникла сварка з компанією, яка знаходилася біля під`їзду. Один чоловік з компанії наніс ОСОБА_5 два удари в голову від яких цей втратив рівновагу та впав на асфат та вдарився головою. Після чого визвали швидку допомогу.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який у судовому засіданні пояснив, що в цей день він, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 гуляли, коли підходили до свого будинку то побачили двох хлопців, які були в стані сильного алкогольного сп`яніння, вели себе не культурно, нецензурно виражалися, і в цей час коли вони підійшли до них потерпілий образливо висловився в сторону ОСОБА_20, вони підійшли з ОСОБА_7 до них і попередили їх, що так робити не потрібно і сказали, щоб вини йшли додому. Після цього, вони підійшли до свого під`їзду де зустріли знайомого ОСОБА_14 . Коли вони стояли біля під`їзду та розмовляли, ці двоє чоловіків підійшли до них та почали хамити. До них підійшов ОСОБА_7 і почав їм пропонувати, що вони йшли додому, однак потерпілий, який був вищим зростом, намагався нанести ОСОБА_7 удар в обличчя, однак ОСОБА_7 відвернувся і вцей час наніс два удари потерпілому в обличчя та штовхнув його, від чого останній втратив рівновагу, оскільки стояв на краю бордюру та впав. Вони відразу викликали швидку та почали надавити допомогу потерпілому.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка у судовому засіданні пояснила, що в цей день ми йшли з ОСОБА_16 та ОСОБА_7 додому. На куті будинку стояли двоє мужчин, які були на підпитку, оскільки хиталися. Коли ми проходили повз них, один з них почав чіплятися до мене, ОСОБА_7 та ОСОБА_18 сказали, щоб вони вели себе достойно та не чіплялися до неї, і ми пішли до свого під`їзду де зустріли нашого знайомого ОСОБА_14 , ці двоє чоловіки там і залишилися стояти. Коли вони стояли біля під`їзду до нас підійшли двоє чоловіків, які раніше чіплялися до неї, та почали висловлюватися в їх сторону та нецензурно виражатися. Після чого до них підійшов до них ОСОБА_7 і про щось з ними розмовляв і під час розмови ОСОБА_7 наніс удари потерпілому. Який впав на асфальт і залишився на ньому лежати. Вони відразу викликали швидку та почали надавити допомогу потерпілому.

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який у судовому засіданні пояснив, що в цей день ввечері (23.07.2022) він повертався додому на розі будинку побачив двох мужчин, які стояли та голосно розмовляли. Підійшовши до свого під`їзду він сів на лаку і вцйей час до нього підійшли його знайомі ОСОБА_7 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 . Коли вони підійшли то розповіли йому, що в них раніше виник словесний конфлікт з тими двома мужчинами, які стояли неподалік, через те, що один з них чіплявся до ОСОБА_20 . Коли він збирався йти додому, ті двоє мужчин підійшли до них і почали в їх сторону голосно говорити та нецензурно висловлюватися (зазначає, що потерпілий зі своїм знайомим був в стані алкогольного сп`яніння). Тоді ОСОБА_7 підійшов до них, однак в цей час він відвернувся щоб викинути окурок, та почув два удари, повернувся побачив, що потерпілий лежить на асфальті. Вони відразу викликали швидку та почали надавити допомогу потерпілому.

- показаннями свідка ОСОБА_22 , яка у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_7 , проживають в одному під`їзді. Знає ОСОБА_7 більше десяти років. В цей день поверталася додому десь о 22.00 годині. Біля під`їзду на лавочці сиділи сусідські хлопці. Потерпілого ОСОБА_5 знає, оскільки разом працюють. В цей вечір вона привіталася з потерпілим та його знайомим. Коли потерпілий та його знайомий поверталися до свого під`їзду, вона почула гучні розмови. Коли вона підійшла до місця події, то побачила, що потерпілий лежав на асфальті. Момент конфлікту вона не бачила, напевно чула падіння потерпілого. Коли вона підійшла до потерпілого та ОСОБА_7 , останній пояснив, що в них з потерпілим стався конфлікт. Після цієї розмови хтось викликав швидку допомогу.

Фактичними даними, що містяться в таких джерелах доказів:

даними протоколу огляду місця події від 23.07.2022, згідно яких, встановлено, що «…. Оглянуто місцевість біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 . Під час огляду нічого не вилучалось»

(т. 1 а.п.80-88)

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 09.08.2022 вилучено медичну карту стаціонарного хворого №9271/4521 на ім`я ОСОБА_5 1990 року народження; DVD-R диск з КТ головного мозку на ім`я ОСОБА_5 »

(т. 1 а.п. 105-107)

- даними протоколу огляду відеозапису з камер відеоспостереження, яка розташована біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 від 24.07.2022, згідно яких, встановлено, що « ….до лавки біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 підходять троє людей, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_23 та ОСОБА_7 . В цей час на лавці сидить ОСОБА_19

….. о 22:22 23.07.2022 повз під`їзду №6 проходять потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_9 , та між двома компаніями виникає конфлікт.

….. далі ОСОБА_7 та ОСОБА_19 підійшли до потерпілого та свідка і про щось розмовляють. В цей час ОСОБА_11 та ОСОБА_23 стоять біля лавочки.

….. потерпілий ОСОБА_5 про щось розмовляє з ОСОБА_7 , інші учасники перебувають праворуч.

….. потерпілий ОСОБА_5 збирається йти, свідок ОСОБА_11 підійшов ближче до ОСОБА_7

….. ОСОБА_7 далі продовжує щось говорити потерпілому ОСОБА_5

….. конфлікт між потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продовжується. В цей час повз проходять до під`їзду дві особи чоловічої та жіночої статі.

…... ОСОБА_7 наносить потерпілому ОСОБА_5 удари обома руками в область голови та штовхає останнього від чого останній починає втрачати рівновагу та падати на землю та лежить на асфальті. Далі до потерпілого підходить свідок ОСОБА_11 , який лежить без свідомості та намагається надати потерпілому першу медичну допомогу».

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні;

(т. 1 а.с. 91-99)

За наслідком аналізу цього відео, суд вважає встановленими обставини про те, що ОСОБА_7 23.07.2022 своїми безпосередніми діями спричинив потерпілому необережні тяжкі тілесні ушкодження.

- висновком експерта №1182п від 09.08.2022, складеного за результатами судово-медичної огляду ОСОБА_5 , відповідно до змісту якого «При судово-медичній експертизі ОСОБА_5 , 1990 р.н. з урахуванням даних з медичної документації та результатів обстеження у потерпілого були виявлені наступні тілесні ушкодження:

1.1. Рана у зовнішньому куті правого ока, наслідком загоєння якої є рубець, сама по

собі кваліфікується як легке тілесне ушкодження у відповідності до пп. 2.3.26, 2.3.5.

«Правила судово-медичного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», визначення затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

П. 2.3.2. «Правила...» Легке тілесне ушкодження може бути таким, що:

Б) не спричинило зазначених наслідків.

П. 2.3.5. «Правила…» Легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного

розладу здоров`я чи незначною стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має

незначнi скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шiсть днів.

1.2. Садно потиличної ділянки (у медичній документації зазначене як забій), що

локалізувалося на 4 см нижче зовнішнього потиличного виступу, наслідком загоєння якого є

ділянка шкіри, підапоневротична гематома потиличної ділянки, перелом потиличної

кістки (її частин, що входять до основи та склепіння черепу), масивний субарахноідальний

крововилив лобних та скроневих часток з обох сторін, епідуральна гематома потиличної

частки, забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, у сукупності кваліфікуються як

тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпека для життя, у відповідності до пп. 2.1.1.а, 2.1.2., 2.1.3.б. «Правила…»

П. 2.1.1. «Правила...» Ознаки тяжкого тілесного ушкодження:

А) небезпека для життя;

П. 2.1.2. «Правила…» Небезпечними для життя є ушкодження, що в момент

заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють

загрозливі для життя явища (див. п.2.1.3.) і без надання медичної допомоги, за

звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання

смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги не повинно братися до уваги при

оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який

розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув

пiсля його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

П. 2.1.3. «Правила…» До ушкоджень, що небезпечні для життя, належать :

Б) відкриті й закриті переломи кісток склепіння та основи черепа, за винятком кісток

лицевого скелета та ізольованої тріщини тільки зовнішньої пластинки склепіння черепа.

2. Всі тілесні ушкодження у ОСОБА_5 , утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого твердого предмета (предметів).

Тілесне ушкодження, описане у п.1.1. даних підсумків, утворилося за прямим

механізмом, тобто внаслідок травматичного впливу тупим твердим предметом у ділянку зовнішнього кута правого ока.

Тілесне ушкодження, описане у п.1.2. даних підсумків, утворилося за механізмом

інерційної травми, внаслідок дії тупого твердого предмета із пласкою переважаючою

поверхнею у потиличну ділянку голови потерпілого. Комплекс тілесних ушкоджень

інерційної травми виникає внаслідок падіння з висоти власного зросту (з вертикального чи

близького до нього положення) горілиць (обличчям догори), iз ударом потиличною ділянкою

голови об пласку переважаючу поверхню. На інерційний характер травми вказують

наявність локальних ушкоджень в зоні первинного травматичного контакту, та ушкоджень

на відділені - в зоні «протиудару», що ілюструє розповсюдження енергії травматичного

відділенні впливу в напрямку ззаду наперед.

3. У вигляді тілесних ушкоджень на тілі потерпілого відобразилися два окремих травматичних впливи:

3.1. У ділянку зовнішнього кута правого ока;

3.2. У потиличну ділянку.»

(т. 1 а.п. 110-113)

- даними висновку експерта №1337/к від 26.08.2022 (за матеріалами кримінального провадження), згідно з якими: «На підставі вищевикладеного судово-медична експертна комісія доходить до наступних підсумків:

За даними Висновку експерта №1073п від 25.07.2022 при огляді ОСОБА_7 було

встановлено тілесне ушкодження у вигляді садна на тильній поверхні правої кисті.

Зважаючи на збіг за характером та локалізацією, не виключається можливість утворення

садна на тильній поверхні правої кисті, виявлене у підозрюваного ОСОБА_7 в умовах

нанесення ударів обома руками в ділянки голови, що зазначено у наданому протоколі огляду

від 24 липня 2022 року».

(т. 1 а.п. 115-118)

- даними висновку експерта №1381/к від 05.09.2022 (за матеріалами кримінального провадження), згідно з якими: «На підставі вищевикладеного судово-медична експертна комісія доходить до наступних підсумків:

1. За даними із «Висновку експерта» №1182п від 09.08.2022р. у ОСОБА_5 , 1990 р.н. були виявлені наступні тілесні ушкодження:

1.1. Рана у зовнішньому куті правого ока, наслідком загоєння якої є рубець, сама по собі кваліфікується як легке тілесне ушкодження у відповідності до пп. 2.3.26, 2.3.5. визначення «Правила судово-медичного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

П. 2.3.2. «Правила...» Легке тілесне ушкодження може бути таким, що:

Б) не спричинило зазначених наслідків.

П. 2.3.5. «Правила...» Легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного незначною стійкої втрати працездатності, це ушкодження, що має розладу здоров`я чи незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.

1.2. Садно потиличної ділянки (у медичній документації зазначене як забій), що локалізувалося на 4 см нижче зовнішнього потиличного виступу, наслідком загоєння якого є рожева ділянка шкіри, підапоневротична гематома потиличної ділянки, перелом потиличної кістки (її частин, що входять до основи та склепіння черепу), масивний субарахноїдальний крововилив лобних та скроневих часток з обох сторін, епідуральна гематома потиличної частки, забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, у сукупності кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпека для життя, у відповідності до пп. 2.1.1.а, 2.1.2., 2.1.3.б. «Правила…»

П. 2.1.1. «Правила…» Ознаки тяжкого тілесного ушкодження: А) небезпека для життя;

П. 2.1.2. «Правила...» Небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища (див. п.2.1.3.0) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

П. 2.1.3. «Правила…» До ушкоджень, що небезпечні для життя, належать:

Б) відкриті й закриті переломи кісток склепіння та основи черепа, за винятком кісток лицевого скелета та ізольованої тріщини тільки зовнішньої пластинки склепіння черепа.

Всі тілесні ушкодження у ОСОБА_5 , утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого твердого предмета (предметів).

Тілесне ушкодження, описане у п.1.1. даних підсумків, утворилося за прямим механізмом, тобто внаслідок травматичного впливу тупим твердим предметом у ділянку зовнішнього кута правого ока.

Тілесне ушкодження, описане у п.1.2. даних підсумків, утворилося за механізмом інерційної травми, внаслідок дії тупого твердого предмета iз пласкою переважаючою поверхнею у потиличну ділянку голови потерпілого. Комплекс тілесних ушкоджень інерційної травми виникає внаслідок падіння з висоти власного зросту (з вертикального чи близького до нього положення) горілиць (обличчям догори), iз ударом потиличною ділянкою голови об пласку переважаючу поверхню. На інерційний характер травми вказують наявність локальних ушкоджень в зоні первинного травматичного контакту, та ушкоджень в зоні «протиудару», що ілюструє розповсюдження енергії травматичного на відділенні впливу в напрямку ззаду наперед.

У вигляді тілесних ушкоджень на тілі потерпілого відобразилися два окремих травматичних впливи:

у ділянку зовнішнього кута правого ока;

у потиличну ділянку.

Приймаючи до уваги те, що до лікувального закладу потерпілий був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги, ушкоджень, слід вважати за можливе травмування потерпілого у термін, вказаний у постанові слідчого, тобто незадовго до госпіталізації - 23.07.2022.

2. Дані із протоколу додаткового допиту потерпілого ОСОБА_5 від 18.08.2022:

«...Так, 23.07.2022 ... але приблизно о 22.00 годині, ми вирішили їхати додому. Далі, я пам`ятаю, що коли я стояв, то один з чоловіків, який стояв прямо біля мене, наніс мені один удар кулаком лівої руки в область правого ока, а потім відштовхнув в груди мене від себе внаслідок чого я впав. Падав я на спину, та падаючи вдарився потиличною частиною голови об асфальтну дорогу. Скільки точно чоловік наніс мені ударів в область обличчя я точно не пам`ятаю, але мені здається що один…».

Зважаючи на принциповий збіг за локалізацією травматичних впливів (ділянка обличчя та задня частина волосистої частини голови (падав спиною назад)), характером травмуючого предмета (тупий твердий, удари в обличчя наносилися руками, а впав з висоти власного зросту на асфальтну поверхню), давністю травмування, слід вважати за можливе утворення тілесних ушкоджень у потерпілого за механізмом, на який вказує потерпілий, а саме:

2.1. Утворення рани у зовнішньому куті правого ока - внаслідок удару лівою рукою у травмовану ділянку правого ока;

2.2. Утворення садна потиличної ділянки (у медичній документації зазначене як забій), що локалізувалося на 4 см нижче зовнішнього потиличного виступу (наслідком загоєння якого є рожева ділянка шкіри), підапоневротичної гематоми потиличної ділянки, перелому потиличної кістки (її частин, що входять до основи та склепіння черепу), масивного субарахноідального крововиливу лобних та скроневих часток з обох сторін, епідуральної гематоми потиличної частки, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості - внаслідок падіння з висоти власного зросту із вертикального (чи близького до нього) положення із ударом задньою поверхнею голови об асфальтну поверхню, за механізмом інерційної травми.».

(т. 1 а.п. 119-127)

- висновком експерта №1073п від 24.07.2022, складеного за результатами судово-медичної огляду ОСОБА_7 , відповідно до змісту якого « ….. садно на тильній поверхні правої кисті у гр. ОСОБА_7 само за собою кваліфікується як легке тілесне ушкодження (п.2.3.2.6.«Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»).

Тілесне ушкодження утворилось від не менш ніж одноразового впливу тупого предмета

(предметів)»

(т. 1 а.п. 129)

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документ та інші матеріали:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.07.2022 внесено відомості про скоєння кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України та присвоєно номер №0001025, а саме: 23 липня 2022 року, приблизно о 22 годині 25 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля шостого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, кулаком правої та лівої руки наніс потерпілому ОСОБА_5 не менше трьох ударів в область обличчя, внаслідок чого останній впавши на асфальтну поверхню втратив свідомість, отримавши тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №1182п від 09.08.2022, рану у зовнішньому куті правого ока, наслідком загоєння якої є рубець, сама по собі кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Садно потиличної ділянки, що локалізувалося на 4 см нижче зовнішнього потиличного виступу, наслідком загоєння якого є рожева ділянка шкіри, підапоневротична гематома потиличної ділянки, перелом потиличної кістки (її частин, що входять до основи та склепіння черепу), масивний субарахноїдальний крововилив лобних та скроневих часток з обох сторін, епідуральна гематома потиличної частки,забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, у сукупності кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпека для життя. (ЄО 15128 від 23.07.2022, ЄО 15149 від 24.07.2022).

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 25.07.2022, поданої ОСОБА_5 , згідно з яким «23.07.2022 у вечірній час йому нанесено тілесні ушкодження за адресою: АДРЕСА_2 , біля під`їзду №6»

(т. 1 а.п. 79)

- ухвала слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2022 про надання тимчасового досту до медичної документації потерпілого ОСОБА_5 , що знаходиться в КНП «Міська лікарня екстернної та швидкої медичної допомоги» ЗМР.

(т.1 а.п. 103-104)

- постанова про визнання речових доказів від 24.07.2022, якою визнано в якості речових доказів: CD-R диск, на якому міститься відеозапис з камери відео нагляду, яка розташована біля входу до приміщення під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 .

(т. 1 а.п. 100)

Під час судового розгляду судом свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 не допитувалися, оскільки прокурор відмовся від їх допиту, а сторони захисту не наполягали на їх допиті.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі, органом досудового розслідування.

Згідно з обвинувальним актом « 23 липня 2022 року, приблизно о 22 годині 25 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля шостого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин по ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на

спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, кулаком правої та лівої руки наніс потерпілому ОСОБА_5 не менше трьох ударів в область обличчя, після чого штовхнув останнього, внаслідок чого потерпілий впавши на асфальтну поверхню втратив свідомість та отримав тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №1182п від 09.08.2022 у вигляді: рани у зовнішньому куті правого ока, наслідком загоєння якої є рубець, сама по собі кваліфікується як легке тілесне ушкодження; садна потиличної ділянки, що локалiзувалося на 4 см нижче зовнішнього потиличного виступу, наслідком загоєння якого є рожева ділянка шкіри, підапоневротична гематома потиличної ділянки, перелом потиличної кістки (її частин, що входять до основи та склепіння черепу), масивний

субарахноідальний крововилив лобних та скроневих часток з обох сторін, епідуральна гематома потиличної частки, забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, у сукупності кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпека для життя».

Вказані дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Суд, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази, прийшов до висновку про необхідність зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за даним епізодом на ст. 128 КК України з наступних підстав.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Кримінальна відповідальність за ч.1 ст.121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (стаття 128 КК) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого статтею 121 КК, за умови, якщо були заподіяні тяжкі або середньої тяжкості тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (частина перша статті 121 КК) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (стаття 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких надано у ст. 25 КК.

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 чи ст.128 КК України.

Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них, у зв`язку з чим у даному випадку слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

При цьому питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.

У цьому контексті необхідно виходити з правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 28.05.2015 року у кримінальному провадженні № 5-25кс15. Зокрема, в разі якщо особа, цілеспрямовано завдаючи удару, не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча й бажає заподіяти або свідомо припускає можливість заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості ступеня тяжкості цієї шкоди - у таких випадках винувата особа має відповідати за фактично отриманий результат (заподіяну шкоду).

Натомість за ст. 128 КК дії винного слід кваліфікувати, якщо він завдав необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження і при цьому передбачав можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховував на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачав можливості настання таких наслідків, хоча повинен був й міг їх передбачити (злочинна недбалість).

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині (ч. 1 ст. 121 КК) і необережне заподіяння таких ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивними сторонами цих злочинів.

Відповідно до висновку експерта №1182п від 09.08.2022 у цьому провадженні, який ніким не оспорювався, всі тілесні ушкодження у ОСОБА_5 , утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого твердого предмета (предметів).

Тілесне ушкодження, тобто рана у зовнішньому куті правого ока описане, утворилося за прямим механізмом, тобто внаслідок травматичного впливу тупим твердим предметом у ділянку зовнішнього кута правого ока.

Тілесне ушкодження, тобто садно потиличної ділянки, утворилося за механізмом

інерційної травми, внаслідок дії тупого твердого предмета із пласкою переважаючою

поверхнею у потиличну ділянку голови потерпілого. Комплекс тілесних ушкоджень

інерційної травми виникає внаслідок падіння з висоти власного зросту (з вертикального чи

близького до нього положення) горілиць (обличчям догори), iз ударом потиличною ділянкою

голови об пласку переважаючу поверхню. На інерційний характер травми вказують

наявність локальних ушкоджень в зоні первинного травматичного контакту, та ушкоджень

на відділені - в зоні «протиудару», що ілюструє розповсюдження енергії травматичного

відділенні впливу в напрямку ззаду наперед.

В свою чергу у висновку судово-комісійної експертизи №1337/к від 25.08.2022 вказано, що утворення рани у зовнішньому куті правого ока - внаслідок удару лівою рукою у травмовану ділянку правого ока.

Утворення садна потиличної ділянки (у медичній документації зазначене як забій), що локалізувалося на 4 см нижче зовнішнього потиличного виступу (наслідком загоєння якого є рожева ділянка шкіри), підапоневротичної гематоми потиличної ділянки, перелому потиличної кістки (її частин, що входять до основи та склепіння черепу), масивного субарахноідального крововиливу лобних та скроневих часток з обох сторін, епідуральної гематоми потиличної частки, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості - внаслідок падіння з висоти власного зросту із вертикального (чи близького до нього) положення із ударом задньою поверхнею голови об асфальтну поверхню, за механізмом інерційної травми.

Як видно з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом, а саме: показань самого обвинуваченого, свідків, потерпілого, даних протоколу огляду місця події, висновків судово-медичних експертиз, обвинувачений ОСОБА_7 під час раптового конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 , останньому по черзі кулаками правої та лівої руки три удари, пізніше відштовхнув останнього двома руками, від вказаних ударів та поштовху ОСОБА_5 спотикнувся в бордюр тротуару, втратив рівновагу та впав задньою частиною тулуба на тверду поверхню, вдарившись при цьому потиличною частиною голови, заподіявши собі тяжкі тілесні ушкодження.

Даний факт встановлено і судом під час перегляду відеозапису з камер відеоспостереження, яка розташована біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 від 24.07.2022, а саме ,з відеозапису видно, що ОСОБА_7 наносить потерпілому ОСОБА_5 удари обома руками в область голови та штовхає останнього від чого ОСОБА_5 починає втрачати рівновагу та падає на землю та лежить на асфальті.

З аналізу вищевказаних обставин вбачається, що умислу у ОСОБА_7 не було на спричинення ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, про це також свідчить й поведінка обвинуваченого під час події злочину: після нанесення ударів ОСОБА_5 , жодних дій, спрямованих на продовження насильства після нанесення тілесного ушкодження, не вчиняв. Його поведінка після вказаних дій також свідчить про відсутність у обвинуваченого умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень: за власною ініціативою припинив наносити удари, при цьому, не маючи жодних перешкод довести злочин до кінця, що в сукупності не свідчить про його бажання досягнути саме такого тяжкого наслідку своїх, хоча і дійсно вкрай небезпечних дій.

Тому суд дійшов висновку, що тяжке тілесне ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяного засудженим удару в ділянку голови потерпілого, а результатом падіння останнього й удару головою об тверду поверхню, чого засуджений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

Отже, на думку суду, що стосується отримання потерпілим ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень , то тут присутня лише необережна форма вини, оскільки хоча особа і не бажала настання тяжких тілесних ушкоджень і навіть свідомо не припускала такої можливості, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може бути і такий наслідок, як спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Під час судового розгляду обвинувачений неодноразово наголошував на тому, що він не мав умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Досліджені докази свідчать, що такі тяжкі наслідки як умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень не охоплювались умислом обвинуваченого, який не врахував фізичний стан потерпілого, не розрахував своєї фізичної сили, хоча повинен був та міг передбачити, що потерпілий або від удару, або від поштовху, через втрату рівноваги на тротуарі може одержати тяжку травму впавши на асфальт.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, тяжке тілесне ушкодження, було не безпосереднім наслідком заподіяного засудженим удару в ділянку голови потерпілого, а результатом падіння останнього й удару головою об тверду поверхню (асфальту), чого засуджений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення не наведено обставин та не надано доказів на їх підтвердження, які б свідчили про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку завданого удару з настанням тяжких тілесних ушкоджень з підтвердженням походження та відповідної кваліфікації ушкоджень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що будь-яких належних доказів, які б дозволили встановити наявність у обвинуваченого прямого умислу щодо спричинення тяжкого тілесного ушкодження, стороною обвинувачення не надано, тому дії ОСОБА_7 охоплюються диспозицією ст. 128 КК як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Зважаючи на такі обставини та вимоги ч. 4 ст. 17 КПК України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, скористався правом, наданим ч. 3 ст. 337 КПК України, і вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, оскільки це покращує становище обвинуваченого.

Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_7

Усі перераховані джерела доказів, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а фактичні дані, що вони містять, визнає належними та допустимими доказами. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище дані достовірними доказами.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Сукупність показань потерпілої та свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні осіб, судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими, судом не виявлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 .

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчинені злочину, передбаченого ст. 128 КК, визнав повністю, щиро розкаявся, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина, відношення до скоєного як в момент вчинення злочину, так і під час судового розгляду, раніше не судимий.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, має на утримані малолітнього сина, виходячи з поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, на обліку у лікаря нарколога психіатра не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховуючи наявність стійких соціальних зв`язків, обов`язків щодо утримання малолітнього сина і догляду за ним, покарання у виді позбавлення волі буде непропорційно обтяжливим як особисто для обвинуваченого, так і для членів його родини та може суттєво порушити звичний для останніх уклад життя, що було б надмірним. Тому, суд вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_7 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Рішення суду щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 .

При вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілого суд враховує положення ч. 5 ст. 128 КПК України, згідно якої суд, якщо процесуальні відносини у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, може застосувати норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Оцінюючи вимоги потерпілого ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, яка оцінена ним в загальній сумі 400 000 гривень, суд виходить з характеру і обсягу фізичних страждань потерпілого, що виникли в результаті протиправних дій обвинуваченого, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного страждань у зв`язку з отриманими фізичними ушкодженнями, принципів виваженості та справедливості.

Таким чином, виходячи з наведеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди частково, а саме стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 50 000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стосовно стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_7 у розмірі 10 000 гривень, суд вважає ці вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки обвинувачений не заперечував проти їх задоволення.

Рішення щодо арештованого майна.

Арешти на майно не накладалися.

Рішення щодо долі документів та речових доказів.

При ухваленні вироку, керуючись положеннями ч. 9 ст. 100 КПК України, суд має вирішити питання про долю документів та речових доказів, які були надані сторонами і долучені до матеріалів судової справи.

Документи, передані суду сторонами кримінального провадження, суд вирішує залишити в матеріалах кримінального провадження.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- CD-R диск, на якому міститься відеозапис з камери відео нагляду, яка розташована біля входу до приміщення під`їзду АДРЕСА_3 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Рішення щодо розподілу процесуальних витрат.

Відповідно до вимог чинного Кримінального процесуального кодексу (ст.ст. 124, 368 КПК України) при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження суд повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Судові витрати у справі відсутні.

Рішення щодо запобіжного заходу та застави.

До ОСОБА_7 запобіжні заходи не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 100, 128, 129, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Згідно вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Відповідного до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Речові докази:

CD-R диск, на якому міститься відеозапис з камери відео нагляду, яка розташована біля входу до приміщення під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, які перебувають під вартою, в той же строк з моменту вручення вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_1