Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2718/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні апеляційного суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження № 285/2718/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 квітня 2024 року включно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом не враховано, що він тривалий час перебуває під вартою, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та бажає працювати. Просить допитати в суді першої інстанції Інжиєвського Каземира, щоб зробити висновок хто винен у кримінальному правопорушенні, в якому його звинувачують.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження №0000081 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , посилаючись на те, що судовий розгляд триває, строк дії запобіжного заходу спливає, але ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для застосування та продовження такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до обвинуваченого не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими та за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за умисне вбивство, а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Таким чином, враховуючи, що прокурор, обвинувачений та захисник будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не заявляли, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд у відсутності зазначених осіб.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На думку колегії суддів, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, з контрольного судового провадження №285/2718/18 вбачається, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000081 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, враховуючи, що не всі свідки допитані, ОСОБА_7 може незаконно впливати на них та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі і за умисне вбивство та не має міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення та неможливість запобігання вказаним ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 особливо тяжких кримінальних правопорушень свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за умисне вбивство свідчать про обґрунтованість продовження судом першої інстанції запобіжного заходу у виді тримання під вартою та реальність зазначених ризиків, які не зменшилися.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на думку колегії суддів, не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням особи обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу, що міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилась з часу застосування (продовження) запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор.

Прохання в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо допиту під час судового розгляду ОСОБА_9 , виходить за межі даного апеляційного розгляду, оскільки підлягає вирішенню судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст.350 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 квітня 2024 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :