Провадження № 1-кп/243/371/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001573 від 02.11.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаївки Донецької області, громадянина України, працюючого на посаді молодшого оператора АЗС ТОВ «ТАУРУС ОЙЛ», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001573 від 02.11.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Від прокурора на адресу суду надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів. В обґрунтування заявленого прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів. Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується забраними під час досудового розслідування доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю вказаних свідків, проведеними зі свідками слідчими експериментами та висновками судово-медичних експертиз, які встановлюють причину смерті ОСОБА_9 , механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, що спричини смерть. Вказані вище докази, окрім показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , досліджені безпосередньо судом. 03.11.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Ухвалою слідчого судді від 04.11.2021 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 23.12.2021 обвинувальний акт у кримінальному провадженні вручено обвинуваченому та направлено до суду для розгляду по суті. В підготовчому судовому засіданні обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який надалі судом продовжувався. Строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 24.05.2024. Прокурор посилається на те, що наразі продовжують існувати встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - є ризики того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду з огляду на те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення є тяжким злочином, максимальне покарання за який передбачено у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже, будучи обізнаним про тяжкість покарання, ОСОБА_4 може вчинити спробу переховування, при цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура його відбування. Також є ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може впливати на свідків, оскільки їх анкетні дані відомі обвинуваченому з матеріалів кримінального провадження та вказані особи ще не були допитані безпосередньо в судовому засіданні. Також є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить той факт, що інкримінований ОСОБА_4 злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, було вчинено ним в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про схильність до вживання ОСОБА_4 алкогольних напоїв, що, зі свого боку, є підґрунтям вчинення кримінальних правопорушень. Прокурор також зазначив, що незважаючи на наявність стійких соціальних зв`язків, працевлаштування, ці обставини не є стримуючим елементом від вживання алкогольних напоїв чи вчинення кримінальних правопорушень. Прокурор просить врахувати не тільки тяжкість інкримінованого злочину, а й характер та обставини зазначеного діяння, що супроводжувалось заподіянням, за всіма ознаками, тяжкої шкоди потерпілому, та не надання останньому медичної допомоги й залишення місця вчинення кримінального правопорушення. Будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, на думку прокурора, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, він відповідає обставинам вчиненого кримінального правопорушення та матеріалам кримінального провадження. Просить продовжити застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання, просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував проти продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід ОСОБА_4 на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема на цілодобовий домашній арешт. Зазначив, що заявлені прокурором ризики не доведені та не обґрунтовані. Ризик впливу на свідків не обґрунтований, оскільки свідка ОСОБА_12 вже допитано в судовому засіданні, а свідки Безуглий та ОСОБА_10 наразі за межами України, а отже ризик впливу на них з боку обвинуваченого відсутній. Крім того, як зазначив захисник, свідок ОСОБА_12 під час допиту не вказав, що саме ОСОБА_13 наносив удари потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав свого захисника, просив замінити йому запобіжний захід на домашній арешт. Також обвинувачений заперечував свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Потерпіла ОСОБА_14 та її представник, адвокат ОСОБА_15 , в судове засідання не з`явились, надіслали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та за вчинення якого кримінальним Законом встановлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Враховуючи наведене вище, з огляду на вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та могли свідчити, що стан здоров`я останнього виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає на теперішній час реальними та доведеними ризики, визначені у п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та заявлені прокурором, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та може вирішити, що переховування від суду тягне менш тяжкі наслідки, ніж процедура відбування покарання.

Незважаючи на доводи сторони захисту щодо відсутності ризику впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, на теперішній час суд продовжує вважати зазначений ризик таким, що не змінився.

Ухвалою суду від 26.03.2024 на підставі ст. 114 КПК України було встановлено стороні обвинувачення процесуальний строк тривалістю два місяці для забезпечення доставки в судове засідання для допиту свідків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження яких наразі не встановлено.

Суд зважає на те, що свідок ОСОБА_6 на теперішній час вже допитаний в судовому засіданні, проте, встановлений судом стороні обвинувачення процесуальний строк для забезпечення доставки в судове засідання також свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наразі не сплинув, а отже суд не виключає вірогідності встановлення місцезнаходження вказаних свідків.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо того, що наразі всі докази по кримінальному провадженню досліджені, оскільки допит зазначених свідків сторони обвинувачення, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не був виключений з обсягу та порядку доказів, які підлягають дослідженню судом, та наразі вказані свідки безпосередньо судом допитані не були.

Отже, оскільки вказані свідки ще не були допитані в судовому засіданні, та обвинувачений, перебуваючи на волі та будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може скористатися нагодою та дізнатись контактні дані вказаних свідків, адже йому відомі адреси їх проживання в України, після чого може вчинити спробу впливу на них та змусити їх змінити на його користь надані в ході досудового розслідування свідчення, щоб в подальшому уникнути кримінальної відповідальності у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Що стосується заявленого стороною обвинувачення ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд вважає вказаний ризик не доведеним, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, суду не надано будь-яких відомостей, які можуть охарактеризувати обвинуваченого з компрометуючого боку, як то негативні характеристики з місця мешкання, місця роботи тощо, не надано будь-яких доказів, які можуть вказувати на схильність обвинуваченого до порушення Закону.

Отже, суд вважає, що наявність заявлених прокурором ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п. п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

З урахуванням викладеного, доводи захисника про необґрунтованість заявлених прокурором ризиків не заслуговують на увагу, оскільки, враховуючи особу обвинуваченого та характер інкримінованого кримінального правопорушення, заявлені прокурором ризики, є цілком ймовірними.

Суд, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, розглянув й інші заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, не пов`язані з триманням під вартою, які передбачені ст. 176 КПК України, зокрема домашній арешт, на якому наполягає сторона захисту, однак, вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях «Кудла проти Польщі» та «Маккейн проти Сполученого Королівства» констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Наразі достатніми і належними підставами тримання ОСОБА_4 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які із встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Отже, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому, суд керується не принципом автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Стосовно доводів сторони захисту про невинуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд наголошує, що судом на теперішній час не досліджені всі докази, які були визначені для дослідження на початку судового розгляду кримінального провадження, тому, без проведення всіх належних стадій судового розгляду, суд позбавлений можливості робити висновки про доведеність або не доведеність вини обвинуваченого. Рішення щодо наявності або відсутності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також оцінка всім наданим сторонами доказам, судом будуть прийматися у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

Отже, доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту суду не надано, а тому, на думку суду, клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 314, 315, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», строком на 60 днів, тобто до 21 липня 2024 року включно.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику та начальнику Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)».

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 23.05.2024 о 16-50 год.

Суддя ОСОБА_1