Справа № 751/4837/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/114/24
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001590 від 10 травня 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2023 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, фізичної особи-підприємця, не одруженого, який 10 січня 2023 року був засуджений Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді 850 гривень штрафу, який не сплатив,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком повністю приєднане невідбуте покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 січня 2023 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень суд ухвалив рішення, виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку, з 18 вересня 2023 року

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 716,94 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене згідно вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 09 травня 2023 року, близько 20 години, перебуваючи на подвір`ї прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України введений воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжений, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з асфальтної дороги дитячий велосипед чорного кольору марки «Формула», моделі Rase, діаметр коліс 20, вартістю 2100 гривень, що належав потерпілому ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати повністю невідбуте покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 січня 2023 року та остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу в сумі 850 гривень. Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Аргументує тим, що законодавцем визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Отже, звільнення від відбування призначеного судом покарання у виді штрафу з випробуванням за нормою ч.1 ст. 75 КК України не допускається.

Касаційний суд у своїй практиці неодноразово констатував, що при застосуванні ст. 71 КК України і призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі та штрафу, рішення про звільнення від відбування лише частини покарання у виді позбавлення волі з випробуванням є неприпустимим. Звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України у виді штрафу, не передбачене.

Отже, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком до остаточного покарання, призначеного на підставі ст. 71 КК України чи до його частини, застосоване судом першої інстанції до ОСОБА_7 , неможливе.

У мотивувальній частині вироку суд не зазначив на підставі чого, після призначення покарання за правилами ст. 71 КК України, застосував положення ст. 75 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі.

З урахуванням особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин, за наявності невідбутого покарання за попереднім вироком, прокурор переконаний, що ОСОБА_7 заслуговує на остаточне покарання, яке обвинуваченому належить відбувати реально.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечував проти доводів прокурора, просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні майна (крадіжці) потерпілого ОСОБА_9 , вчиненому в умовах воєнного стану, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним у кримінальному провадженні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються та колегією суддів не перевіряються. Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

За вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

У випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин застосовується принцип призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі, суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

За правилами ж ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень ст. ст. 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування.

У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Також відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому звільнення від відбування призначеного судом покарання у виді штрафу з випробуванням за цією нормою закону не допускається.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_7 був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,що становить 850 гривень.

Разом з тим, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Також відповідно до вимог ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, встановлених новим та попереднім вироком, шляхом застосування принципу одночасного застосування покарань без складання та визначенням їх самостійного виконання, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, а також покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, згідно із ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно. Одночасно з цим, на підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не зважаючи на те, що він на момент ухвалення нового вироку не відбув покарання за попереднім вироком у виді штрафу, після виконання положень статей 71, 72 КК України, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Проте, якщо за попереднім вироком було призначено покарання, яке слід відбувати реально, то під час постановлення нового вироку із застосуванням положень ст. 71 КК України, суд не може звільнити обвинуваченого від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження і як обґрунтовано зазначає про це прокурор в апеляційній скарзі, ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення вироку та до відбуття покарання за попереднім вироком, у зв`язку з чим при призначенні остаточного покарання з урахуванням приписів статей 71, 72 КК України у виді позбавлення волі та штрафу рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України є неприпустимим.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор, вказуючи на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з м`якістю, жодних доводів з цього приводу не наводить. При цьому, прокурор просить призначити обвинуваченому такий же вид і розмір покарання, в тому числі і остаточного, призначеного судом першої інстанції, наполягаючи лише на скасуванні звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 420, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, скасувати.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст.185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 січня 2023 року та остаточно призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень виконувати самостійно.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 04 березня 2024 року, з часу його затримання на підставі ухвали Чернігівського апеляційного суду від 15.02. 2024 року.

У решті цей вирок залишити без змін.

Вирок набуває законної сили після його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4