Справа № 715/669/24
Провадження № 1-кп/715/94/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.05.2024
селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3
обвинувачений ОСОБА_4
потерпілий ОСОБА_5
законний представник ОСОБА_6
представник потерпілого ОСОБА_7
потерпілий ОСОБА_8
законний представник ОСОБА_9
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Глибока Чернівецького району Чернівецької області та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
27.12.2023 року приблизно о 19 годині 55 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Volkswagen», моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в межах населеного пункту селище Глибока по вул. Радгоспній, зі сторони с. Просіка, в напрямку центру селища Глибока, зі швидкістю, що перевищує максимально допустиму в межах населеного пункту, наближаючись до електроопори №289 вказаної вулиці, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, перед початком обгону не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані неправильно застосувавши прийоми керування, повертаючись на свою смугу руху допустив зіткнення із екскаватором марки «Liebherr», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, неповнолітній пасажир ОСОБА_5 , 06.07.2008 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин голови, вдавленого скалкового перелому лобної кістки з переходом на основу, забою головного мозку важкого ступеню, які згідно висновку судово-медичного експерта № 39 мд від 24.01.2024 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, неповнолітній пасажир ОСОБА_8 , 20.03.2009 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини великогомілкової кістки без зміщення відламків, які згідно висновку судово-медичного експерта № 150 мд від 23.02.2024 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я.
Дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), та 14.2 (в,г), 14.6 (г) встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:
-п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб неповинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п. 14.2 Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:
в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;
г) після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.
- п. 14.6 Обгін заборонено:
г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю і в своїх показаннях підтвердив обставини вчинення ним злочину, крім того вказав, що у вчиненому щиро кається, просив вибачення у потерпілого і просив суд суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_8 та законний представник ОСОБА_9 в судовому засіданні вказали, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають, просили суд суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_6 в судовому засіданні просили суд задовольнити цивільний позов в повному розмірі, ОСОБА_4 суворо не карати.
За згодою учасників судового процесу, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачений правильно розуміє фактичні обставини справи, що підтверджується його показаннями, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, а тому суд, згідно вимог ч. 2 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілих та оголошенням матеріалів кримінальної справи, які характеризують обвинуваченого, матеріалами цивільного позову.
Суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад злочину. Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження та потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілим.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, вчиненого з необережності, особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, повне визнання ним вини, його майновий стан, стан його здоров`я, похилий вік, а також думку потерпілих щодо можливого покарання.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням його від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Згідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
На думку суду, обвинуваченому ОСОБА_4 є недоцільним призначати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобами виходячи із обставин вчинення необережного злочину, думку потерпілих, а також того, що обвинувачений під час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння, на даний час є пенсіонером.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 суд виходить із наступного.
Потерпілий ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_6 подав до суду цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 та АТ «СГ «ТАС», в якому просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень. Стягнути з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 65 832 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять дві) гривні 00 копійок.
Представник цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС» направив до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні цивільного позову в частині вимог до АТ «СГ «ТАС». Посилався на те, що подія яка сталася 27 грудня 2023 року в селищі Глибока Чернівецького району Чернівецької області на даний час не є страховим випадком, оскільки ні цивільно-правова, ні адміністративна, ні кримінальна відповідальність застрахованої особи не настала. Окрім того посилалася на те, що позивач ОСОБА_5 не звертався до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Також посилався на те, що позивачем ОСОБА_5 не доведена сума матеріальних збитків, а саме підтвердження лише сума в розмірі 41 832,00 грн. Також посилалися, на те, що моральна шкода не може бути стягнута в солідарному порядку. Тому просив суд відмовити у задоволені цивільного позову в частині позовних вимог до АТ «СГ «ТАС».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.ч. 1,4,5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Судом встановлено, що цивільно правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 станом на 27 грудня 2023 року була застрахована у АТ «СГ «ТАС», що підтверджується страховим полісом № 217508310.
Відповідно п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 23 Закону, шкодою заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Судом в становлено, що витрати на лікування в сумі 20 000 гривень, зокрема на лікарські препарати та понесену операцію та 4000 гривень на оплату послуг таксі нічим не підтверджено. Витрати на суму 41 832 гривень відповідно до консультативного висновку нейрохірурга, є лише пропозицією лікаря щодо можливого лікування потерпілого.
При цьому суд зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення попередніх витрат необхідних для проведення операції є витратами на майбутнє, оскільки наразі такі витрати на лікування позивачем не понесені, а лише плануються. Проте, положення ст. 24 Закону передбачають відшкодування за рахунок страхової компанії лише обґрунтованих витрат, тобто тих витрат які фактично понесені та здійснення яких підтверджено належними доказами.
Суд вважає вказані витрати не доведеними та необґрунтованими, тому вважає необхідним відмовити у задоволенні цивільного позову у цій частині до відповідача АТ СГ «ТАС». При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що потерпілий в разі понесення таких витрат має право звернутися з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства про стягнення таких витрат.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно норм чинного законодавства, не передбачено солідарний порядок стягнення матеріальної шкоди, тому суд вирішує питання про стягнення моральної шкоди до кожного з відповідачів окремо.
Відповідно до ст.26-1 Закону передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Разом з тим, виходячи із того, що немає підстав на даний час для стягнення із страховика матеріальної шкоди на користь потерпілого, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення із останнього моральної шкоди відсутні.
Щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.02.1995р. № 4, який зазначає, що «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних обвинуваченим моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації …».
Згідно із положеннями п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Встановлено, що внаслідок ДТП, що спричинено з вини обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 зазнав моральних страждань.
Так, внаслідок ДТП останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, проходив тривале лікування в медичному закладі, неможливості тривалий час самостійно пересуватись, загальної слабкості, швидкої втомлюваності, а також подальших незручностей, в результаті чого втратив нормальні життєві зв`язки, тому йому необхідно докласти додаткових зусиль для організації свого життя.
Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди, судом також враховується, що після ДТП відповідач частково вжив заходів до відшкодування завданої ним шкоди.
Враховуючи вищенаведене, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди, яку просить стягнути потерпілий із обвинуваченого слід визначити в розмірі 100 000,00 грн. При цьому визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить також із того, що обвинуваченим не надано будь яких доказів того, що він не спроможний відшкодувати потерпілому завдану ним же шкоду, причому обов`язок доведення таких обставин законодавством покладено саме на нього.
Крім того, з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати у кримінальному провадженні.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. При цьому виходячи із того, що судом частково задавлено цивільний позов, суд вважає, що для забезпечення належного виконання рішення суду в частині стягнення із обвинуваченого моральної шкоди речовий доказ транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat 1.8», реєстраційний номер НОМЕР_3 слід повернути обвинуваченого, при цьому арешт накладений на нього не скасовувати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому міру покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох річного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ: транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat 1.8», реєстраційний номер НОМЕР_3 (синього кольору, номер кузова № НОМЕР_4 ) повернути власнику.
Речовий доказ: екскаватор марки «Liebherr», моделі «А 900», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 6059 (шість тисяч п`ятдесят дев`ять) гривень 74 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суд через Глибоцький районний суд Чернівецької області на протязі 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.
Суддя: