ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1961/24 Справа № 202/328/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 до 05 липня 2024 року, без визначення застави, з утриманням в ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 МЮ України.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на обґрунтованість та доведеність зазначених прокурором ризиків, а саме незаконного впливу обвинуваченим на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, можливістю останнього переховуватися від суду та вчинення ним інших злочинів та враховував думку потерпілих, які просили призначити ОСОБА_7 покарання пов`язане із позбавленням волі.

Зазначає, що обставини, які враховувалися судом при обранні раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, підстави для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою відсутні, так як тільки тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, встановлені судом ризики продовжують існувати, а високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вказує, що відповідно до ст. 183 п. 4 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 органами досудового слідства обвинувачується за ст. 257, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 263 ч. 1 КК України із застосуванням насильства проти здоров`я та життя людей, за які передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі до 15 років, обвинуваченому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що прокурором у даному кримінальному провадженні фактично подано до суду 25 абсолютно однакових клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та вказані клопотання носять формальний характер, просто копіюють одне одне, не мають будь-яких доказів чи нових додаткових доказів на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, письмові докази збирались та формувались прокурором станом на 19.01.2021 року (дата складання обвинувального акту), у зв`язку з чим апріорі не можуть мати доказів продовження існування ризиків через три роки після розгляду справи в суді, а інших доказів прокурором жодного разу надано не було.

Зазначає, що, висновки суду про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими, оскільки за три роки місцевим судом постановлено 25 майже абсолютно однакові ухвали та у якості обґрунтування існування вказаних ризиків.

Вказує, що судом у якості обґрунтування необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 зазначено підстави, які не передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також зазначає про не згоду з висновками прокурора та суду щодо неможливості застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні та згідно практики ЄСПЛ тяжкість злочину та його наслідки не є самостійними підставами, що виправдовують тримання під вартою, і не можуть самі по собі виправдовувати позбавлення особи свободи.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконного впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчить як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, так і дані про особу обвинуваченого, який не працює, не має постійного місця проживання та достатніх соціальних зв`язків. Крім того, обвинуваченому відоме місце проживання свідків, які на даний час ще не допитані, а тому останній може впливати на них шляхом залякування.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст. 197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 60 днів, тобто до 05 липня 2024 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Твердження захисника, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є ідентичним попереднім клопотанням, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 майже три роки перебуває під вартою не є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки розгляд кримінального провадження триває, на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також під час апеляційного перегляду з`ясовано, що матеріали кримінального провадження є чисельними, досліджуються судом першої інстанції, з огляду на обсяг пред`явленого обвинувачення, та не встановлено затягування розгляду справи зі сторони суду чи прокурора.

В свою чергу, колегія суддів враховує положення статті 28 КПК, а також те, що згідно наданої апеляційному суду довідки про рух кримінального провадження судові засідання призначені на 30.03.2021, 12.05.2022, 20.12.2022, 22.08.2023, 05.09.2023, 21.09.2023, 31.10.2023 були відкладені через неможливість доставлення до приміщення суду обвинуваченого ОСОБА_8 , який з грудня 2020 року рахується за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, та обвинуваченого ОСОБА_7 , які перебували в СІЗО; судові засідання призначені на 22.09.2021, 11.01.2022, 08.02.2022, 02.03.2022, 27.04.2022, 16.08.2022, 31.08.2022, 05.10.2022, 18.10.2022, 13.12.2022, 26.01.2023, 18.04.2023, 10.05.2023, 14.06.2023, 28.06.2023, 04.07.2023 були відкладені через неявку захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 у зв`язку із воєнним станом, хворобою та участю в інших судових засіданнях. Крім того, колегія суддів враховує поведінку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під час розгляду справи, які в судових засіданнях призначених на 23.11.2023, 12.12.2023 виявляли неповагу до суду, висловлювалися нецензурною лайкою в сторону суду та прокурора, а в судових засіданнях призначених на 15.08.2023, 09.11.2023, 09.01.2024 відмовилися від своїх захисників та просили надати час новим захисникам для ознайомлення з матеріалами справи, які містяться в 17 томах.

17.01.2024 року при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу адвокат ОСОБА_6 заявив про відкладення справи для ознайомлення із матеріалами справи, 28.02.2024 року обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від безоплатного захисника ОСОБА_10 , допущено платного захисника ОСОБА_11 , який заявив клопотання про відкладення справи у зв`язку із ознайомленням із матеріалами справи, 13.03.2024 року продовжено дослідження тому № 13 матеріалів справи, оглянуті відеодиски, 14.03.2024 року розгляд клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , адвокати не змогли прийняти участь в подальшому розгляді справ, 21.03.2024 року адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про відвід прокруору, вивчений том № 15, оглянуто диски, завершено дослідження доказів кримінального провадження, перерва для виклику свідків, 10.04.2024 року захисником ОСОБА_11 заявлено клопотання про припинення правової допомоги із обвинуваченим ОСОБА_8 , призначено безоплатного захисника, 30.04.2024 року неявка адвката ОСОБА_10 та його відмова від захисту обвинуваченого ОСОБА_8 , скасовано етап обвинувачених із м. Дніпро, повторно винесено ухвалу про призначення безоплатного захисника, 07.05.2024 року неявка свідків, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , заява ОСОБА_8 про відмову від безоплатного адвоката ОСОБА_10 , 23.05.2024 року від захисника ОСОБА_6 надійшло клопотання про відвід головуючого судді, слухання заяви про відвід судді призначено на 28.05.2024 року.

Також, враховується те, що Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі Новосьолов проти України в якому зазначено про порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з надмірною тривалістю тримання під вартою під час досудового розслідування; п. 1 ст. 6 та 13 Конвекції у зв`язку з надмірною тривалістю кримінального провадження та відсутністю ефективного засобу юридичного захисту; см.см. 3, 13 у звязку з неналежними умовами тримання під вартою та відсутністю ефективного засобу юридичного захисту.

З урахуванням рішення Європейського суду, а також того, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 триває, по справі ще не допитано обвинувачених та усіх свідків, тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне встановити обвинуваченому ОСОБА_7 можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З огляду на характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, його майнового стану, а також доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що це є виключним випадком, а тому обвинуваченому необхідно встановити заставу в 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам, яка хоча і є значною, однак не буде для них завідомо непомірною.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Водночас, враховуючи, те що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, поведінку учасників судового провадження, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та рішення ЄСПЛ Бевз та інші проти України від 25 червня 2020 року й Левченко та інші проти України від 11 квітня 2020 року, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є поведінка учасників кримінального провадження.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

У даному випадку, апеляційний суд погоджується з тим, що розгляд цього кримінального провадження потребує значного часу, з огляду на характер та об`єм пред`явленого обвинувачення, значну кількість свідків та письмових доказів сторони обвинувачення, які підлягають допиту та дослідженню в судовому засіданні, процесуальну поведінку самих обвинувачених та їх захисників, графік призначення судових засідань та підстави їх відкладення.

В той же час, колегія суддів зазначає, що за час тривалого розгляду справи у суді, значна кількість свідків не допитана, що свідчить про недостатню організацію судового розгляду.

Апеляційний суд наголошує на тому, що у разі очевидного зловживання учасниками судового розгляду своїми процесуальними правами, порушення порядку проведення судового засідання, суд першої інстанції має застосовувати відповідні заходи реагування, які визначені кримінальним процесуальним законом та зазначені обставини не мають бути перешкодою для проведення судового розгляду в розумні строки.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України скасувати.

Постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 05 липня 2024 року 2024 року з визначенням застави у розмірі 1000 (однієї тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 028 000 (три мільйони двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без письмового дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченим, потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4