Дата документу 07.03.2024
Справа № 334/3529/18
Провадження № 1-кс/334/673/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР під №0005803 від 20 вересня 2016 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.3 ст.153 КК України

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2024 року слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням погоджене із прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0005803 від 20 вересня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.3 ст.153 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у травні 2013 року ОСОБА_5 у денний час, за адресою свого місця мешкання: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 оскільки був її хрещеним батьком, діючи з прямим умислом на задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом, використовуючи безпорадний стан ОСОБА_6 , який виразився у її малолітньому віці та у тому, що остання за віком могла формально, не повною мірою усвідомлювати значення вчинених з нею дій та була обмежена у здатності чинити опір значущому дорослому, здійснив її інтелектуальне розбещення шляхом проведення з нею цинічних розмов на сексуальні теми, демонстрування відеопродукції порнографічного характеру. Після цього, ОСОБА_5 перейшов до умовляння малолітньої ОСОБА_6 задовольнити його статеву пристрасть неприроднім способом.

Продовжуючи свій злочинний намір, в один із днів серпня 2013 року, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , продовжив здійснювати відносно малолітньої ОСОБА_6 інтелектуальне та фізичне розбещення з метою подальшого задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом за участі малолітньої, а саме демонстрував ОСОБА_6 відеозаписи порнографічного характеру, оголював свій статевий орган, вчиняв акти онанізму та пропонував їй задовольнити його статеву пристрасть неприродним способом.

Не зупиняючись на досягнутому, у вересні 2013 року, ОСОБА_5 приблизно один-два рази здійснив інтелектуальне та фізичне розбещення щодо малолітньої ОСОБА_6 з метою подальшого задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом за участі малолітньої, а саме демонстрував відеопродукцію порнографічного характеру, оголював свій статевий орган, вчиняв акти онанізму та шляхом умовляння змушував малолітню мацати та здійснювати непристойні доторкання його статевого органу, які викликали у ОСОБА_5 статеве збудження, після чого переходив до орального сексу з малолітньою ОСОБА_6 , тим самим задовольняючи статеву пристрасть неприроднім способом при цьому використавши безпорадний стан малолітньої потерпілої.

Як наслідок триваючих дій, направлених на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, ОСОБА_5 принизив честь і гідність малолітньої потерпілої ОСОБА_6 та порушив її соціальний розвиток.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.153 КК України, а саме задоволення статевої пристрасті неприродним способом із використанням безпородного стану потерпілої особи, вчинене щодо малолітньої особи.

Продовжуючи свій злочинний намір, у період з жовтня 2013 року по червень 2014 року, приблизно один-два рази в місяць, ОСОБА_5 продовжував відносно малолітньої ОСОБА_6 здійснювати інтелектуальне та фізичне розбещення з метою подальшого задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом за участі малолітньої, а саме демонстрував відеопродукцію порнографічного характеру, оголював свій статевий орган, вчиняв акти онанізму та шляхом умовляння змушував малолітню мацати та здійснювати непристойні доторкання його статевого органу, які викликали у ОСОБА_5 статеве збудження, після чого переходив до орального сексу з малолітньою ОСОБА_6 , тим самим задовольняючи статеву пристрасть неприроднім способом.

Внаслідок триваючих дій, направлених на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, ОСОБА_5 принизив честь і гідність малолітньої потерпілої ОСОБА_6 та порушив її соціальний розвиток.

Також, у період з вересня 2014 року по червень 2015 року, приблизно один-два рази на місяць, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 діючи повторно, з прямим умислом на задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом за участі малолітньої ОСОБА_6 , використовуючи безпорадній стан останньої, який виразився у її малолітньому віці та у тому, що остання за віком могла формально, не повною мірою усвідомлювати значення вчинених з нею дій та була обмежена у здатності чинити опір значущому дорослому, здійснював відносно малолітньої ОСОБА_6 інтелектуальне та фізичне розбещення та задовольняв свою статеву пристрасть неприродним способом за участі малолітньої шляхом демонстрування відео записи порнографічного характеру, оголювання статевого органу, вчинення акту онанізму, після чого під психологічним тиском, шляхом умовляння змушував малолітню мацати та здійснювати непристойні доторкання його статевого органу, які викликали у ОСОБА_5 статеве збудження після чого переходив до орального сексу з малолітньою ОСОБА_6 , тим самим задовольняючи статеву пристрасть неприроднім способом.

Вказані дії ОСОБА_5 інколи здійснював у присутності малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно яких ОСОБА_5 також здійснював інтелектуальне та фізичне розбещення та за участі останніх задовольняв свою статеву пристрасть неприродним способом.

Внаслідок триваючих дій, направлених на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, ОСОБА_5 порушив соціальний розвиток малолітньої потерпілої ОСОБА_6 та принизив її честь і гідність.

Крім того, з вересня 2015 року по лютий 2016 рік, приблизно один-два рази в місяць, знаходячись за адресою свого місця мешкання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , діючи повторно, з прямим умислом на задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом за участі малолітньої ОСОБА_6 , використовуючи безпорадній стан останньої, який виразився у її малолітньому віці та у тому, що остання за віком могла формально, не повною мірою усвідомлювати значення вчинених з нею дій та була обмежена у здатності чинити опір значущому дорослому, здійснював відносно малолітньої ОСОБА_6 інтелектуальне та фізичне розбещення та задовольняв свою статеву пристрасть неприродним способом за участі малолітньої, шляхом демонстрування відео записи порнографічного характеру, оголювання статевого органу, вчинення акту онанізму, після чого під психологічним тиском шляхом умовляння змушував малолітню мацати та здійснювати непристойні дотики його статевого органу, які викликали у ОСОБА_5 статеве збудження після чого переходив до орального сексу з малолітньою ОСОБА_6 , тим самим задовольняючи статеву пристрасть неприроднім способом.

Вказані дії ОСОБА_5 інколи здійснював у присутності малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відносно яких ОСОБА_5 також здійснював інтелектуальне та фізичне розбещення та за участі останніх задовольняв свою статеву пристрасть неприродним способом.

Внаслідок триваючих дій, направлених на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, ОСОБА_5 принизив честь і гідність малолітньої потерпілої ОСОБА_6 та порушив її соціальний розвиток.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.153 КК України, а саме задоволення статевої пристрасті неприродним способом із використанням безпородного стану потерпілої особи, вчинене повторно, щодо малолітньої особи.

Також встановлено, що ОСОБА_5 , діючи повторно, з прямим умислом на задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом, перебуваючи за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в один із днів вересня 2013 року здійснив інтелектуальне розбещення малолітньої ОСОБА_8 , встановивши з нею психологічний контакт шляхом проведення цинічних розмов на сексуальні теми, демонстрування відеопродукції порнографічного характеру та перейшовши до пропозиції задовольнити його статеву пристрасть не природнім шляхом.

При цьому, ОСОБА_5 скористався безпорадним станом потерпілої ОСОБА_8 , який виразився у її малолітньому віці та у тому, що остання за віком могла формально, не повною мірою усвідомлювати значення вчинених з нею дій та була обмежена у здатності чинити опір значущому дорослому.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом, ОСОБА_5 у період з вересня 2013 року по жовтень 2016 року, приблизно один раз на тиждень, знаходячись за вище вказаною адресою, продовжував здійснювати відносно ОСОБА_8 здійснювати інтелектуальне та фізичне розбещення, а саме демонстрував відео записи порнографічного характеру, оголював свій статевий орган, вчиняв акти онанізму та шляхом умовляння змушував малолітню мацати та здійснювати непристойні дотики його статевого органу, які викликали у ОСОБА_5 статеве збудження, після чого переходив до орального сексу з малолітньою ОСОБА_8 , тим самим задовольняючи статеву пристрасть не природнім способом.

Вказані дії ОСОБА_5 інколи здійснював у присутності малолітньої ОСОБА_7 та малолітньої ОСОБА_6 , відносно яких ОСОБА_5 також здійснював інтелектуальне та фізичне розбещення та за участі останніх задовольняв свою статеву пристрасть неприродним способом.

Внаслідок триваючих дій, направлених на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, ОСОБА_5 порушив соціальний розвиток малолітньої потерпілої ОСОБА_8 .

Органами досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.3 ст.153 КК України, а саме: задоволення статевої пристрасті неприродним способом із використанням безпородного стану потерпілої особи, вчинене повторно, щодо малолітньої особи.

Також, у вересні 2013 року ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом на вчинення розпусних дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_7 , достовірно знаючи про вік потерпілої, знаходячись з нею в салоні автомобіля, здійснив відносно неї інтелектуальне розбещення, яке виразилось у цинічних розмовах на сексуальні теми та демонстрації їй відеопродукції порнографічного характеру, внаслідок чого ОСОБА_5 честь і гідність малолітньої потерпілої та порушив її соціальний розвиток.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.2 ст.156 КК України, тобто вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

У подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, у період з вересня 2014 року по листопад 2016 року, приблизно один-два рази в місяць, ОСОБА_5 , діючи повторно, з прямим умислом на вчинення розпусних дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_7 , достовірно знаючи про вік потерпілої, знаходячись з нею в салоні автомобіля, а також за адресою свого місця мешкання: АДРЕСА_1 , вчиняв відносно малолітньої ОСОБА_7 інтелектуальне та фізичне розбещення, а саме оголював свій статевий орган вчиняв акти онанізму та задовольняв свою статеву пристрасть неприроднім способом за участі малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , у присутності малолітньої ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_5 порушив соціальний розвиток малолітньої потерпілої, а також її честь і гідність.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.2 ст.156 КК України, тобто вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Крім того встановлено, що 05 вересня 2016 року, приблизно з 15 год. до 17 год., ОСОБА_5 , діючи повторно, з прямим умислом на вчинення розпусних дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , достовірно знаючи про вік потерпілої, оскільки його син ходив у одну групу у дошкільному закладі з потерпілою ОСОБА_9 , приїхав на автомобілі «Mercedes Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Михайлова, буд. №15, до Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №89 Запорізької міської ради, де навчалась потерпіла, та з метою задоволення своєї статевої пристрасті шляхом фізичного розбещення, перебуваючи у салоні зазначеного автомобіля, покликав малолітню ОСОБА_9 та в її присутності оголив свій статевий орган та непристойно доторкався до нього, після чого вчинив акт онанізму.

Після цього ОСОБА_5 , діючи з метою приховування своїх злочинних дій, дав малолітній ОСОБА_9 грошові кошти та прохав про вказані події не розповідати батькам.

В подальшому, 08 вересня 2016 року приблизно з 15 год. до 17 год., ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розпусних дій сексуального характеру щодо малолітньої особи, діючи повторно, приїхав на автомобілі «Mercedes Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 до Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №89 Запорізької міської ради за адресою: АДРЕСА_2 , де вчинив аналогічні розпусні дії з метою задоволення своєї статевої пристрасті, шляхом фізичного розбещення малолітньої ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_5 , перебуваючи у салоні зазначеного автомобіля, покликав малолітню ОСОБА_9 та в її присутності оголив свій статевий орган та непристойно доторкався до нього, після чого вчинив акт онанізму.

Надалі ОСОБА_5 , побоюючись викриття вчинених ним злочинів, дав малолітній ОСОБА_9 грошові кошти та прохав про вказані події не розповідати батькам.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_5 , діючи повторно, 14 вересня 2016 року, приблизно з 15 год. до 17 год., приїхав на автомобілі «Mercedes Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 до Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №89 Запорізької міської ради за адресою: АДРЕСА_2 , де знову вчинив розпусні дії з метою задоволення своєї статевої пристрасті шляхом фізичного розбещення малолітньої ОСОБА_9 . Так, перебуваючи у салоні зазначеного автомобіля, ОСОБА_5 покликав малолітню ОСОБА_9 та в її присутності оголив свій статевий орган та непристойно доторкався до нього, після чого вчинив акт онанізму.

Після цього ОСОБА_5 дав малолітній ОСОБА_9 грошові кошти та прохав про вказані події не розповідати батькам.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.2 ст.156 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, українець, який має середню освіту, не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину, який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

14 лютого 2017 року ОСОБА_5 затримано у порядку ст.208 КПК України;

14 лютого 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.156 КК України;

15 лютого 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозру за ч.2 ст.156 КК України;

15 лютого 2017 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 128000 (ста двадцяти восьми тисяч) гривень.

Відповідно до наданих відомостей територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області встановлено, що 24 березня 2017 року за ОСОБА_5 внесена застава та зараховано кошти на депозитний рахунок суду в сумі 128000 гривень. На останнього були покладені обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Окрім цього, ОСОБА_5 роз`яснені наслідки невиконання вказаних обов`язків.

24 березня 2017 року ОСОБА_5 вручені повістки про виклик на 27 березня 2017 року, 28 березня 2017 року, 29 березня 2017 року, 30 березня 2017 року, 31 брезня 2017 року.

30 березня 2017 року ОСОБА_5 звертається до медичного закладу, а саме у Міську багатопрофільну клінічну лікарню №9 м. Запоріжжя, де він залишається на стаціонарне лікування.

04 квітня 2017 року кримінальне провадження зупинене через хворобу підозрюваного.

14 квітня 2017 року ОСОБА_5 виписано з Міської багатопрофільної клінічної лікарні №9 м. Запоріжжя, про що останній не повідомив орган досудового розслідування та перестав виходити на зв`язок.

21 квітня 2017 року досудове розслідування відновлено для вручення підозрюваному ОСОБА_5 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, однак встановити місцезнаходження останнього не виявилось можливим.

21 квітня 2017 року за місцем реєстрації ОСОБА_5 надіслано повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.2 ст.156, ч.3 ст.153 КК України. Окрім цього, вказане повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри вручена захиснику ОСОБА_5 та його законній дружині (тобто дорослому члену сім`ї).

21 квітня 2017 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук, оскільки на виклики слідчого підозрюваний не з`являється, за місцем проживання відсутній та його місцезнаходження на даний час невідоме.

З огляду на викладене встановлено, що ОСОБА_5 порушив обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

15 жовтня 2019 року до СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт від оперуповноваженого ВКП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_10 , згідно якого встановити місцезнаходження ОСОБА_5 до теперішнього часу не вдалось можливим.

Згідно інформації, наданої сектором міжнародного поліцейського співробітництва Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_5 зареєстрований у м. Євпаторія Республіки Крим (станом на 13.11.2019 строк реєстрації з 29.07.2019 по 27.07.2022).

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VІІ (далі Закон № 1207-VІІ) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

За ч.2 ст.1 Закону № 1207-VІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Відповідно до ст.2 Закону № 1207-VІІ, вбачається, що цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, будь-яких відомостей про перетинання державного кордону, лінії розмежувань з тимчасово окупованими територіями ОСОБА_5 в базі не виявлено.

У зв`язку з цим, ОСОБА_5 оголошено у розшук.

Зібраними під час досудового розслідування доказами встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.156, ч.3 ст.153 КК України.

Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними в ході проведення досудового слідства доказами.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_5 :

може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду;

незаконно впливати на свідків, малолітніх потерпілих, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні.

Ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, підтверджується тим, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до пятнадцяти років, а відтак усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння у разі визнання його винним, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, про підтвердження існування зазначеного ризику свідчить ряд інших факторів, а саме:

характером особи, її моральністю, так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбачено ч.2 ст.156, ч.3 ст.153 КК України, що свідчить про відсутність у нього моральних цінностей і переконань, оскільки статеві злочини характеризуються аморальністю та цинічністю, які принижують честь і гідність потерпілих осіб та можуть завдати значної шкоди здоров`ю. Про аморальність підсудного також свідчить те, що потерпілою є діти (малолітні, неповнолітні), яка з урахуванням рівня психічного розвитку та вікових відмінностей, не могли повною мірою чинити опір.

Крім того, в Україні триває воєнний стан, який був запроваджений в зв`язку із збройною агресією з боку Росії проти України, частина територій України перебуває під тимчасовою окупацією, що полегшує переховування особам,підозрюваних/обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень.

Також встановлений ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, малолітніх/неповнолітніх потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні та намагатися тиснути погрозами/вмовляннями на них.

При цьому підозрюваний достеменно знає про місця проживання всіх малолітніх/неповнолітніх потерпілих та їх законних предст авників, свідків.

Про наявність зазначеного ризику свідчить позиція потерпілих та їх законних представників, які наполягали на запобіжному заході у виді тримання під вартою.

Окрім цього, на теперішній час досудове слідство триває, ОСОБА_5 перевіряється на причетність до інших злочинів відносно малолітніх/неповнолітніх осіб, тому, перебуваючи на свободі підозрюваний може перешкоджати встановленню обставин кримінального правопорушення, що вплине на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які, згідно ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення.

Застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, вважається неможливим, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть гарантувати та забезпечити належну поведінку підозрюваного та не виключають можливість ОСОБА_5 продовжувати займатися злочинною діяльністю.

Крім того, про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, передбачене п.1 ч.1 ст.176 КПК України, свідчить тяжкість кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_5 , а також особистість підозрюваного.

Крім того, характер та обставини злочину свідчить про необхідність захисту інтересів потерпілої та суспільста, так, ЄСПЛ неодноразово констатував, що сексуальне насильство залишає на жертві глибокі психологічні шрами, які не загоюються так швидко, як інші форми фізичного та психічного насильства, тому вони беззаперечно є одним із найбільш тяжких злочинів проти статевої недоторканості та становить підвищену суспільну небезпечність.

До теперішнього часу не надійшли заяви від осіб, які б виявили бажання бути поручителями підозрюваного ОСОБА_5 , що виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу особистої поруки, передбаченого п.2 ч.1 ст.176 КПК України.

Застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави, передбаченого п.3 ч.1 ст.176 КПК України, є неможливим враховуючи те, що підозрюваний не працевлаштований.

Застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, передбаченого п.3 ч.1 ст.176 КПК України, є неможливим, оскільки за обставинами справи підозрюваний вчиняв розпусні дії за місцем свого мешкання.

В судовому засіданні слідчий просив суд задовольнити клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки підозрюваний переховується від слідства та суду, може впливати на свідків або вчинити новий злочин.

Прокурорка клопотання слідчого підтримала, зазначила, що існують ризики, передбачений п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосований до підозрюваного. Просить звернути увагу слідчого судді, що ОСОБА_11 будучи обізнаним про кримінальне провадження та повідомлений про підозру, фактично переховується за межами території України, його місце перебування не відоме. У той час як його захисник, після повідомлення ОСОБА_11 про підозру, мав зустріч з законним представником потерпілої з метою укладення угоди щодо визнання винуватості.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На підставі вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість злочину, у вчинені якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання, та інші обставини що її характеризують.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст.177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.3 ст.153 КК України.

14 лютого 2017 року ОСОБА_5 затримано у порядку ст.208 КПК України;

14 лютого 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.156 КК України;

15 лютого 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозру за ч.2 ст.156 КК України;

15 лютого 2017 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 128000 (ста двадцяти восьми тисяч) гривень.

Відповідно до наданих відомостей територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області встановлено, що 24 березня 2017 року за ОСОБА_5 внесена застава та зараховано кошти на депозитний рахунок суду в сумі 128000 гривень. На останнього були покладені обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Окрім цього, ОСОБА_5 роз`яснені наслідки невиконання вказаних обов`язків.

24 березня 2017 року ОСОБА_5 вручені повістки про виклик на 27 березня 2017 року, 28 березня 2017 року, 29 березня 2017 року, 30 березня 2017 року, 31 брезня 2017 року.

30 березня 2017 року ОСОБА_5 звертається до медичного закладу, а саме у Міську багатопрофільну клінічну лікарню №9 м. Запоріжжя, де він залишається на стаціонарне лікування.

04 квітня 2017 року кримінальне провадження зупинене через хворобу підозрюваного.

14 квітня 2017 року ОСОБА_5 виписано з Міської багатопрофільної клінічної лікарні №9 м. Запоріжжя, про що останній не повідомив орган досудового розслідування та перестав виходити на зв`язок.

21 квітня 2017 року досудове розслідування відновлено для вручення підозрюваному ОСОБА_5 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, однак встановити місцезнаходження останнього не виявилось можливим.

21 квітня 2017 року за місцем реєстрації ОСОБА_5 надіслано повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.2 ст.156, ч.3 ст.153 КК України. Окрім цього, вказане повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри вручена захиснику ОСОБА_5 та його законній дружині (тобто дорослому члену сім`ї).

21 квітня 2017 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук, оскільки на виклики слідчого підозрюваний не з`являється, за місцем проживання відсутній та його місцезнаходження на даний час невідоме.

З огляду на викладене встановлено, що ОСОБА_5 порушив обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

15 жовтня 2019 року до СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт від оперуповноваженого ВКП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_10 , згідно якого встановити місцезнаходження ОСОБА_5 до теперішнього часу не вдалось можливим.

Згідно інформації, наданої сектором міжнародного поліцейського співробітництва Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_5 зареєстрований у м. Євпаторія Республіки Крим (станом на 13.11.2019 строк реєстрації з 29.07.2019 по 27.07.2022).

15 лютого 2024 року ОСОБА_5 оголошено ц міжнародний розшук.

У своєму клопотанні слідчий вказує на наявність ризиків,передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме - злочини, у скоєнні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , згідно з ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років та від 5 до 8 років, потерпілими у кримінальному провадженні є малолітні особи.

Також, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 будучи достовірно обізнаним про кримінальне провадження №0005803 від 20 вересня 2016 року, переховується на тимчасово окуповані території України у м. Євпаторія Республіки Крим (станом на 13 листопада 2019 року - строк реєстрації з 29 липня 2019 року по 27 липня 2022 року) не повідомивши орган досудового розслідування.

Вказані обставини на думку слідчого судді свідчать, що підозрюваний переховується на тимчасово окупованій території України до настання сприятливих, на його думку обставин, у тому числі щодо отримання згоди потерпілої на укладення угоди. Виїхавши на тимчасово окуповану частину України підозрюваний продовжує свідомо переховуватися від органів досудового слідства, приховує інформацію про місце свого фактичного перебування, демонструє своє небажання виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Відповідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Вказані обставини, на думку слідчого судді свідчать про існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, тому застосування більш м`я кого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на думку слідчого судді не доведений.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши долучені до клопотання додатки, слідчий суддя дійшов висновку, що є достатні підстави для задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором та слідчим доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, про що свідчать зазначені вище обставини.

Керуючись ст.ст.176-178, 183,184, 194, 309, 395 КПК України

УXВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

Роз`яснити, що відповідно до вимог ч.6 ст.193 КПК України після затримання ОСОБА_5 і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.4 ст.197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, підозрюваним, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання повного тексту ухвали.

Суддя: ОСОБА_1