Справа № 750/754/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/103/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Управління СБ України в Чернігівській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000109 від 18 травня 2023 року.

Накладено арешт на грошові кошти, загальною сумою 38518 (тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімнадцять) доларів США, які вилучені 15 лютого 2024 року під час обшуку у ОСОБА_8 , із забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись ними.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що відповідно до постанови слідчого, вказані кошти були визнані речовими доказами, оскільки вони можуть зберегти на собі сліди злочину, або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, зазначені у клопотанні речі підлягають арешту.

На зазначену ухвалу слідчого судді представником власника майна - адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про арешт грошових коштів в сумі 38 518 доларів США, які належать ОСОБА_8 відмовити та зобов`язати старшого слідчого СВ УСБУ України в Чернігівській області ОСОБА_9 повернути вказану суму. Захисник вказує, що, як при здійсненні обшуку, так і після вказаної процесуальної дії ні слідчим, ні уповноваженим працівником УСБУ України в Чернігівській області не було надано ухвалу про проведення обшуку в помешканні ОСОБА_8 і слідчим суддею не було перевірено чи звертався слідчий із клопотанням про проведення обшуку, тому з даного приводу він подав запит до Чернігівської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Центрального регіону, однак відповіді не отримав. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що про розгляд клопотання слідчого ні він, ні власник майна ОСОБА_8 не були повідомлені належним чином, а вилучені кошти є її особистою приватною власністю, частина грошей отримана в порядку відчуження квартир та за спадком після смерті матері, інші кошти є її особистими накопиченнями ( ОСОБА_8 щомісячно отримує пенсію та заробітну плату), що підтверджується відповідними довідками. Вказує, що вилучені під час обшуку гроші, визнані як речові докази, не містять відомостей про те, що вони є предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та чи містять відомості про обставини вчинення вказаних кримінальних правопорушень. Оцінюючи рішення, адвокат вважає, що слідчий суддя не вказав чітких підстав для накладення арешту на вказані кошти, а також обмеження власника майна у його конституційних правах щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_7 , щодо можливості задоволення поданої апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Слідчим відділом Управління СБ України в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 18 травня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

Постановою слідчого у провадженні - слідчого відділу Управління СБ України в Чернігівській області ОСОБА_9 від 17 лютого 2024 року грошові кошти, загальною сумою 38518 доларів США, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000109 від 18 травня 2023року.

Перевіряючи аргументи сторони захисту щодо неповідомлення у належний спосіб власника майна про час та місце розгляду клопотання апеляційний суд констатує наступне.

Так, відповідно до судового рішення, а також журналу судового засідання, власник майна повідомлявся про розгляд клопотання, проте суд апеляційної інстанції не може перевірити вказане твердження за відсутності відповідної інформації у матеріалах провадження.

В той же час при оцінці цього аргументу, колегія суддів виходить із наступних положень процесуального Закону.

Згідно з ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

В даному випадку, слідчим суддею накладено арешт на майно, яке не було тимчасово вилучене, тобто виходячи з правового аналізу ч.2 ст. 172 КПК України, змісту клопотання про арешт майна, слідчий суддя мав право розглянути вказане клопотання без повідомлення учасників судового провадження. В той же час, слідчим суддею вживалися заходи щодо повідомлення сторін та з урахування строків розгляду даного клопотання, передбачених ч.1 ст. 172 КПК України, колегія суддів не вбачає порушень вимог закону слідчим суддею з даного питання.

Згідно матеріалів провадження ОСОБА_8 , за аналогічною адресою вказаною представником в апеляційної скарзі, було направлено повідомлення про час та місце судового розгляду, тобто було вжито заходів для повідомлення власника майна згідно даних, які малися у розпорядженні суду, а її неприбуття в судове засідання не перешкоджало слідчому судді розглянути клопотання слідчого в обмежені строки визначені законодавством.

Перевіряючи твердження сторони захисту по суті заходу забезпечення кримінального провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання слідчого правильно встановлено те, що стороною обвинувачення доведено існування підстав та розумних підозр вважати, що таке може бути доказом вчинення злочину, тому для того, щоб запобігти можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі вказаного майна, це майно підлягає арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання слідчого подане з метою збереження речових доказів - відповідає вимогам закону, а тому слідчий суддя обґрунтовано його задовольнив з огляду на подальше встановлення органом розслідування обставин кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що вилучене майно з великою долею вірогідності може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, тому слідчий суддя прийняв законне та обґрунтоване рішення про накладення арешту на вказане майно, що і є, в супереч твердження адвоката, чітко визначеною підставою для арешту майна.

Таким чином, відповідно до матеріалів провадження, слідчий, звернувшись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, долучив до матеріалів провадження постанову слідчого про визнання майна речовими доказами від 17 лютого 2024 року згідно якої майно, на яке він просить накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, шляхом винесення про це постанови, в якій зазначено підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, а тому доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування не надано доказів, які би свідчили про необхідність накладення арешту на вищевказане майно, і клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містять даних на підтвердження того, що арештоване майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, слід визнати безпідставними.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, твердження апелянта про те, що грошові кошти отриманні в законний спосіб - є неприйнятними з огляду на те, що на даній стадії провадження і відбувається перевірка цих обставин органами досудового розслідування.

Таким чином, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та перевірені аргументи сторони захисту, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Управління СБ України в Чернігівській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000109 від 18 травня 2023 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4