Справа №585/2427/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/449/24 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2024 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобрик, Роменського району, Сумської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, працюючого в ФОП «Наливайко», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 21.07.2006 Недригайлівським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 02 років виправних робіт з відрахуванням 20 % доходу; 2) 10.10.2006 Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 70 КК України до 01 року 02 місяців обмеження волі; 3) 26.01.2017 Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , в якій останній просить вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2023 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до 03 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 03 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого диспозицією ч. 2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

Застосовано до призначеного покарання ст.ст. 75, 76 КК України та звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом встановлених йому двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обрано.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № 19/119/9-1/99е від 15.05.2017 року у розмірі 1484 грн., судової криміналістичної експертизи відео-звукозапису № 234/23801-23803 від 31.10.2018 року у розмірі 6435 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи № 13449/20937 від 31.10.2017 року у розмірі 5075 грн., судової автотехнічної експертизи № 10647 від 18.06.2019 року у розмірі 3925 грн., а всього 16919 гривень.

Провадження в частині цивільного позову ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення на користь ОСОБА_9 , 1000000 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди, на користь ОСОБА_10 114148 грн. 43 коп. - завданої матеріальної шкоди та 1000000 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди, - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Знято арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді від 20.04.2017 р.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 зазначає про те, що суд необґрунтовано прийняв рішення щодо застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, не навівши належних і достатніх мотивів та підстав про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд неповною мірою врахував те, що вчинене ним правопорушення, згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких та в результаті ігнорування водієм загальновідомих Правил дорожнього руху, настали невідворотні наслідки, смерть досить молодої особи. Обвинувачений визнав вину лише під тиском доказів, які в повному обсязі були досліджені судом.

Крім того, суд не надав належної оцінки обставинам вчинення ОСОБА_7 правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, яке законодавцем визначено одним із найбільш суспільно-небезпечних правопорушень у сфері безпеки руху та експлуатації транспорт.

Також, апелянт зауважує, що судом залишено поза увагою факт вчинення ОСОБА_7 дорожньо-транспортної пригоди на технічно несправному автомобілі, в якому взагалі відсутні гальма задніх коліс, незважаючи на те, що законодавством забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності технічної несправності гальмівної системи.

Також, судом не надано оцінку особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз 26.01.2017 р., що свідчить про його стійке аморальне відношення до загальновизнаних принципів суспільного життя і небажання ставати на шлях виправлення, перевиховання.

Таким чином, апелянт зазначає, що суд не дотримавшись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, що є занадто м`яким покаранням.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 16.04.2017 близько 22 год. 20 хв. ОСОБА_7 , у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «FORD ESCORT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав несправності робочої гальмівної системи у виді порушення цілісності контурів гідропроводу, в тому числі пошкоджень гальмівного трубопроводу лівого заднього колеса, відсутність деталей гальмівних механізмів задніх коліс на місцях їх конструктивного кріплення.

Рухаючись по проїзній частині вул. Горького у м. Ромни в напрямку центу міста, перебуваючи в ділянці перехрестя вул. Горького та вул. Гетьмана Мазепи у м. Ромни, ОСОБА_7 не врахував дорожню обстановку та технічний стан транспортного засобу, при виявленні небезпеки для руху у вигляді пішохода, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до повної його зупинки, як вимагають пункти 2.9 «а», 12.3, 31.1, 31.4, 31.4 «а» Правил дорожнього руху, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_11 , який, в порушення вимог пунктів 4.7, 4.8, 4.14 «а», «б» Правил дорожнього руху, перетинав проїзну частину вул. Горького поза пішохідним переходом справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у виді переломів кісток черепу, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки, в шлуночки мозку, які викликали набряк головного мозку, що призвело до смерті потерпілого на місці пригоди.

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення п. п. 12.3, 31.1, 31.4, 31.4 «а» Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

ОСОБА_7 вчинив дії, кваліфікація яких передбачена ч. 2 ст. 286 КК України ( порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого).

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого із захисником, які заперечували щодо поданої апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що стосується доводів апелянта про безпідставність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належать до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, з останнього засудження минув тривалий час, на обліку в лікарів нарколога і психіатр не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, працевлаштований, одружений, має двох малолітніх дітей, що вказує на його міцні соціальні зв`язки та відсутність соціальної небезпеки.

Також судом було прийнято до уваги, що смерть потерпілого настала, у тому числі від необережних дій самого пішохода, який порушив вимоги підпунктів «а», «б» п. 4.14 ПДР України, а саме заборону виходити на проїзну частину дороги, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, у тому числі на пішохідний перехід. Обвинувачений не залишив місце пригоди, намагався надати допомогу потерпілому, не переховувався від слідства та суду, добровільно відшкодував потерпілим завдану шкоду.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом було визнано визнання ним вини, добровільне відшкодування заявленої потерпілим шкоду, а обставина, що обтяжують покарання, судом встановлено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи всі вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 03 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки, та можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього ст.75 КК України, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та, аналізуючи матеріали кримінального провадження в сукупності із викладеними прокурором в обґрунтування своїх апеляційних доводів, вважає його безпідставним, з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 03 роки з випробуванням, суд першої інстанції взагалі не обґрунтовував та не зазначив, які саме обставини свідчать про доцільність застосування до останнього положень ст. 75 КК України.

При цьому, судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин менше ніж через три місяці після того, як був засуджений за вчинення попереднього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та за яке йому було призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт, що свідчить про те, що обвинувачений, після засудження, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та вдався до повторних злочинних дій щодо порушення правил безпеки дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Зазначені обставини колегія суддів вважає такими, що характеризують обвинуваченого, як особу, яка може становити небезпеку для суспільства, а тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання, що відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції з ухваленням свого вироку.

Разом з тим, при ухваленні нового вироку, з врахуванням певних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає такими, що задоволенню не підлягають вимоги апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення саме у виді 03 років позбавлення волі, з врахуванням наступного.

Так, відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, положеннями ст.69 КК України визначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

А тому, враховуючи викладене, зокрема, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, обставин, які його обтяжують, зважаючи на наслідки вчиненого злочину, що призвело до смерті потерпілого молодого віку, відшкодування обвинуваченим завданої потерпілим шкоди, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слід призначити із застосуваннямст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі визначеної санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді 03 років обмеження волі.

З матеріалів даного провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав, добровільно відшкодував заявлену потерпілим шкоду, що вірно було визнано судом першої як пом`якшуючі покарання обставини. При цьому, обставина, яка обтяжує покарання, як і судом першої інстанції, колегією суддів встановлено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 допустив грубе порушення правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до останнього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 03 роки.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні з тяжкістю вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і даними про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За наявності того, що колегія суддів дійшла висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, а не у виді позбавлення волі, як просив прокурор, апеляційній вимоги останнього підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,420 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2023 року, щодо ОСОБА_7 , скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 03 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 03 роки.

Строк відбуття покарання у виді обмеження волі ОСОБА_7 обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4