ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1891/24 Справа № 190/676/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як встановлено судом, вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 156 КК України до 6 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року до покарання за даним вироком остаточно призначено покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 , останній довів своє виправлення та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно довідки про заохочення та стягнення від 07 березня 2024 року засуджений ОСОБА_7 має 2 заохочення, стягнень не має.

Також, судом при розгляді клопотання засудженого було враховано застосування до нього ст. ст. 75, 76 КК України та надання можливості засудженому досягнути мети покарання без реальної ізоляції від суспільства, проте останній наданою державою можливістю не скористався, нові злочини вчинив в період іспитового строку.

Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а тому відмовив у задоволенні клопотання засудженого щодо застосування ст. 81 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений в апеляційній скарзі просить ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання та застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою, ставленням до вимог режиму виправної установи та до праці повністю довів своє виправлення, усвідомив протиправність вчиненого, зробив висновки щодо своєї поведінки, а тому заслуговує на умовне-дострокове звільнення від відбування покарання.

Позиція учасників судового провадження.

Засуджений свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Як вбачається із матеріалів особової справи, вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 156 КК України до 6 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року до покарання за даним вироком остаточно призначено покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 , останній довів своє виправлення та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно довідки про заохочення та стягнення від 07 березня 2024 року засуджений ОСОБА_7 має 2 заохочення, стягнень не має.

Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованим те, що при розгляді клопотання засудженого щодо застосування ст. 81 КК України, місцевим судом було прийнято до уваги те,що ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою, при цьому вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку, однак останній довіру суду не виправдав та в період іспитового строку вчинив новий злочин, тобто відповідних висновків для себе не зробив і продовжував після застосування до нього положень ст. ст. 75, 76 КК України свою злочинну діяльність, що свідчить про те, що засуджений усвідомлено не бажає ставати на шлях виправлення і умовно-дострокове звільнення засудженого буде суперечити досягненню мети покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою, ставленням до вимог режиму виправної установи та до праці повністю довів своє виправлення колегія суддів хоча й приймає до уваги, проте вважає, що така поведінка засудженого перш за все є нормою для осіб, які засуджені до відбуття покарання у виправній установі і не є достатньою самостійною підставою стверджувати, що засуджений досяг мети покарання і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4