Справа № 524/2622/24
Провадження № 1-кс/524/841/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 року слідчий суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання ст. слідчого СВ Кременчуцького районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, Запорізької області, громадянина України, українця, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №0000556 від 07.03.2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Ст. слідчий СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000556 від 07.03.2024 року, яке погоджено прокурором Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання зазначає, 06.03.2024 в нічний час, точного часу досудовим слідством не встановлено, в підвальному приміщенні буд. АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочалася сварка між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Під час сварки у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свої дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , за допомогою ножа, затиснутого у правій руці, наніс один удар правою рукою в область черевної порожнини, зліва, ОСОБА_7 .

Згідно довідки з КНМП «ЛІЛ» Кременчуцька» за №01-16/464 від 08.03.2024 року у ОСОБА_7 встановлено діагноз: колото-різане проникаюче поранення черевної порожнини з наскрізним пораненням лівої долі печінки, наскрізним пораненням шлунку. Гемоперитонеум. Множинні садна обличчя, грудної клітки, лівого стегна.

07.03.2024 року о 17 год. 40 хв. ОСОБА_4 затримано, на підставі ст. 208 КПК України.

08.03.2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Заслухавши прокурора, який підтримав внесене слідчим клопотання, підозрюваного ОСОБА_4 та захисника адвоката ОСОБА_5 , які не заперечували щодо задоволення клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятою статті 176 цього Кодексу.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що відноситься до тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В пункті «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Вирішуючи питання про застосування тримання під вартою слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Войкін та інші проти України» (сaseOfVoykinandothersv.Ukraine), заява №47889/08,Страсбург,27березня 2018року,остаточне 27/06/2018,§136 Суд нагадує, що з метою дотримання пункту 1 статті 5, тримання від вартою, яке розглядається, в першу чергу має бути «законним», у тому числі з дотриманням встановленого законом порядку; у зв`язку з цим Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства та встановлює обов`язок забезпечувати дотримання його матеріальних і процесуальних норм. Проте, вона також вимагає, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5, а саме захисту осіб від свавілля. Крім того, тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що воно може бути виправдане лише тоді, коли були розглянуті інші, менш суворі заходи, і вони були визнані недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, які можуть вимагати тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідності позбавлення свободи вимогам національного законодавства недостатньо; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував свою причетність до вчинення даного злочину, що йому інкримінується.

Обґрунтованість підозри підтверджується документами, долученими до клопотання.

Під час розгляду клопотання прокурором доведено наявність підстав вважати, що існують ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 підозрюваному у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та маючи страх бути засудженим до такого покарання, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі виїхавши за межі території м. Кременчука Полтавської області, не маючи для цього жодних перешкод, оскільки не має визначеного місця проживання. Також доведений ризик незаконно впливати на потерпілого. Цей ризик підтверджується тим, що підозрюваний знайомий із потерпілим, знає його місце проживання та може вчиняти психологічний чи фізичний тиск на нього з метою зміни його показів у суді. Крім того, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину проти життя та здоров`я, що дає підстави вважати про наявність реальної можливості здійснити фізичний тиск на потерпілого. Ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 немає постійного місця проживання та роботи, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що дає підстави вважати, що з метою пошуку засобів для існування може вчинити кримінальне правопорушення корисливої спрямованості.

Крім того, вирішуючи питання про наявність зазначених вище ризиків та про те, який саме запобіжний захід забезпечить належну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, враховує вагомість наявних доказів про вчинення останнім злочину та тяжкість покарання, що йому загрожує, у підозрюваного наявні підстави застосування усіх можливих способів та механізмів переховування та уникнення покарання у вигляді позбавлення волі, міцність соціальних зв`язків підозрюваного у місці його проживання, а саме те, що він офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства шляхом нанесення тяжких тілесних ушкоджень. Враховуються також вік та стан його здоров`я. Об`єктивних даних щодо стану здоров`я, які перешкоджають у перебуванні в місці попереднього ув`язнення слідчому судді не надано. Особа не позбавлена можливості звертатися до лікаря та отримати об`єктивні дані для зміни запобіжного заходу чи звільнення за станом здоров`я.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пивоварник проти України», рівень охорони здоров`я ув`язненого має бути сумісним з людською гідністю. Європейський суд з прав людини наголосив, що охорона здоров`я ув`язнених повинна здійснюватися належним чином, а відсутність належної медичної допомоги може вважатися жорстоким або нелюдським поводженням в значенні статті 3 Конвенції. ЄСПЛ підкреслив, що для того, щоб надана медична допомога могла вважатися належною, потрібно встановити сукупність наступних факторів: 1) факт огляду лікарем і призначення лікування; 2) докладне документування стану здоров`я ув`язненого; 3) оперативність та точність постановки діагнозу і лікування; 4) наявність регулярного і систематичного нагляду за станом здоров`я, розроблення плану лікування; 5) створення умов, необхідних для надання призначеного лікування; 6) медична допомога має відповідати тому рівню, на якому надається населенню в цілому.

Сторона захисту не позбавлена можливості ініціювання питання щодо зміни запобіжного заходу в порядку ст. 201 КПК України.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_4 підозра станом на час розгляду даного клопотання, повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного ОСОБА_4 з певним злочином на даному етапі, хоча і неможна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами огляду від 07.03.2024 та вилученими речовими доказами; показами потерпілого ОСОБА_7 та пред`явленням особи для впізнання за фотознімками, іншими матеріалами кримінального провадження.

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Зважаючи на зазначені вище обставини, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне провадження, а для запобігання вказаних ризиків, з урахуванням наведених обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу буде не достатнім.

За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

За наведених обставин, застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, такого як домашній арешт суд вважає на даній стадії досудового розслідування недоцільним так як він не зможе гарантувати забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства. Таким чином, слідчий суддя вважає можливим не застосовувати до ОСОБА_4 заставу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ст. слідчого СВ Кременчуцького районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, а саме до 05 травня 2024 року (включно).

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 05 травня 2024 року (включно).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 11.03.2024 року о 15.00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1