ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9019/16-к Номер провадження 11-кп/814/766/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника потерпілого захисників обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000227 за апеляційними скаргами заступника керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Гола Пристань Херсонської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, співробітник Управління СБ України в Полтавській області, несудимий,

визнаний невинуватим та виправданий за ч.2 ст.286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він 16 вересня 2015 року близько 21 год. 50 хв., керуючи технічно справним автомобілем KIA Soul, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Полтаві по вул. Європейській від вул. Шевченка у напрямку вул. Пушкіна, поблизу будинку №7, при виконанні повороту ліворуч на регульованому перехресті на зелений сигнал світлофору, в порушення вимог п.10.1, п.11.3, п.16.6, п.1.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху України, перед початком зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки, не надав дорогу мотоциклу Yamaha FZ2400, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , що рухався в зустрічному напрямку прямопо рівнозначній дорозі, внаслідок відбулося зіткнення цих транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Такі дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції зазначив, щодоводи прокурора в частині порушення обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху не знайшли свого об`єктивного підтвердження, оскільки ґрунтуються на припущеннях та на доказах, здобутих з порушенням вимог процесуального закону, які не відповідають критеріям допустимості і законності.

Крім того, суд послався на позицію обвинуваченого про те, що в його діях відсутній склад злочину.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

При цьому зазначає, що суд, встановивши порядок дослідження доказів та визнавши необхідним допитати свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , їх не допитав та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про надання можливості забезпечити їх явку в судове засідання.

Наголошує, що необхідність допиту цих свідків має суттєве значення, оскільки вони були безпосередніми очевидцями події, а їх показання не були враховані при проведенні комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної та відео технічної експертизи, за наслідками якої складено висновок №6316/18-52/6317/18-35/4475/22-52 від 14 травня 2022 року.

Вважає, що при складенні цього висновку порушені вимоги ст.69 та ст.102 КПК України, оскільки визначення факту дезорієнтації водія в дорожній ситуації відповідно до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року, належить до компетенції експерта психолога та не може бути визначено при проведенні інженерно-технічної експертизи.

Зауважує, що обвинувачений не тільки не був дезорієнтований, але і визначив для себе момент небезпеки, точний напрямок та швидкість руху мотоцикла під керуванням потерпілого, що підтверджується наданими ним в судовому засіданні показаннями, які суд поклав в основу оскаржуваного вироку.

Вказує, що при проведенні експертиз, за результатами яких складено висновки №27 та №11275/12756/11276 не було досліджено дії водія ОСОБА_10 з точки зору порушення ним вимог Правил дорожнього руху України та причинний зв`язок з наслідками пригоди.

Стверджує про наявність протиріч у висновках експерта №259/260 від 01 вересня 2016 року та №6316/18-52/6317/18-35/4475/22-52 від 14 травня 2022 року, які не усунув допит експертів.

У зв`язку з наведеним, стороною обвинувачення заявлено клопотання про проведення повторної комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису, проте суд відмовив у його задоволенні.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

При цьому зазначає, що згідно з висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №259/260 від 01 вересня 2016 року встановлено порушення водієм ОСОБА_10 вимог п.10.1, п.11.3, п.16.6 та п.п.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, що знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Наголошує, що при проведенні комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, за результатами якої складено висновок №27 від 28 січня 2017 року, дії водія ОСОБА_10 не досліджувались з точки зору порушення ним вимог Правил дорожнього руху України та наявності причинного зв`язку з ДТП у зв`язку з тим, що ці питання на вирішення експерта не ставились.

Вважає недопустимим доказом висновок експерта №6316/18-52/6317/18-35/4475/22-52 від 14 травня 2022 року, оскільки визначення факту дезорієнтації водія в даній дорожній ситуації належить до компетенції експерта психолога та не може бути визначено при проведенні інженерно-технічної експертизи, а отже експертами вирішено питання, що виходять за межі їх спеціальних знань.

Крім того, заперечує факт дезорієнтації обвинуваченого в оцінці дорожньої обстановки, оскільки ОСОБА_10 визначив швидкість мотоцикла під керуванням потерпілого, а саме: «більше 100 км/год».

Водночас, звертає увагу, що експертами у вказаному висновку встановлено обов`язок обвинуваченого, виконуючи маневр повороту наліво, діяти відповідно до п.10.1, п.16.6 Правил дорожнього руху України та надати дороги транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про проведення експертизи іншою експертною установою.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого обвинувачений просить залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та представника потерпілого на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисників, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що передбачено п.2, п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.

Відповідно до приписів ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначене свідчить, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, порядком оцінки доказів і визначення відповідно до ст.94 КПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наведені приписи закону при ухваленні вироку місцевим судом не дотримано.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд дійшов до висновку, що докази, надані стороною обвинувачення, не доводять участі ОСОБА_10 у вчиненні злочину.

Такі висновки суду не містять належного аналізу сукупності доказів спростованого обвинувачення і є передчасними.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого містять вагомі та належним чином аргументовані доводи щодо неправильної, на їх думку, оцінки місцевим судом певних доказів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд всупереч приписам ч.1 ст.337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, зосередився на з`ясуванні наявності в діях саме потерпілого порушень правил безпеки дорожнього руху та відповідними наслідками.

Аналізуючи висновок комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №259/260 від 01 вересня 2016 року, суд вказав про його не об`єктивність та невідповідність науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз з огляду на визначення швидкості мотоцикла Yamaha FZ2400 під керуванням потерпілого ОСОБА_11 .

При цьому суд, не знайшовши підстав для визнання цього висновку недопустимим доказом, взагалі не дав оцінки твердженням судового експерта ОСОБА_14 про те, що дії водія автомобіля KIA Soul ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.10.1, п.11.3, п.16.6 та п.1.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас, суд в обґрунтування невинуватості ОСОБА_10 послався на висновок судового експерта ОСОБА_15 №27 від 28 січня 2017 року, хоча при проведенні цієї експертизи за зверненням захисника ОСОБА_9 , дії обвинуваченого з точки зору порушення ним вимог Правил дорожнього руху України та наявності причинного зв`язку з ДТП не досліджувались і такі питання на вирішення експерта не ставились.

Заслуговують на увагу і доводи сторони обвинувачення щодо суперечливості висновку комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної та відео технічної експертизи №6316/18-52/6317/18-35/4475/22-52 від 14 травня 2022 року про неможливість встановити відповідність або невідповідність дій водія автомобіля KIA Soul ОСОБА_10 вимогам п.10.1 і п.16.6 Правил дорожнього руху з огляду на неможливість експертним шляхом підтвердити або виключити наявність фактору його дезорієнтації в оцінці дорожньої обстановки, який міг бути викликаний значним перевищенням швидкості мотоцикла Yamaha FZ2400.

Адже експерти при проведенні цієї експертизи водночас вказали, що водій автомобіля KIA Soul ОСОБА_10 , виконуючи поворот наліво на регульованому перехресті, в даній дорожньо-транспортній ситуації повинен був діяти у відповідності до вимог п.10.1 і п.16.6 Правил дорожнього руху.

Таким чином, суд за очевидної суперечливості висновків №27 від 28 січня 2017 року та №6316/18-52/6317/18-35/4475/22-52 від 14 травня 2022 року, без аналізу висновків комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №259/260 від 01 вересня 2016 року про невідповідність дій водія автомобіля KIA Soul ОСОБА_10 вимогам п.10.1, п.11.3, п.16.6 та п.1.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, без з`ясування причин розбіжності у висновках, що стосуються одного і того самого предмета дослідження шляхом одночасного допиту двох чи більше експертів, що передбачено приписами ст.356 КПК України, передчасно вказав про недоведеність того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до приписів ст.332 КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Також, місцевий суд, встановивши порядок дослідження доказів та визнавши необхідним допитати свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , їх не допитав та не навів переконливих мотивів, відмовивши прокурору у задоволенні клопотання про надання можливості забезпечити явку цих свідків у судове засідання для допиту.

Таким чином, суд не дослідив ряд обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а також, всупереч приписам ст.94 КПК України, належним чином не оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи наведене, вирок суду підлягає скасуванню, як такий, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону, перевірити доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, надати належну оцінку усім доказам в їх сукупності, дослідити всі обставини, що мають значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення та у разі, якщо під час нового розгляду в суді першої інстанції винуватість особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення буде доведено в установленому законом порядку, вирішити питання щодо передбаченої кримінальним законом відповідальності.

Отже, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають до часткового задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 412, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги заступника керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22 травня 2023 року щодо ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4