КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №373/2621/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2798/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

14 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000939 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лецьки Переяслав-Хмельницького району Київської області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; несудимого, непрацюючого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за якою призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 (вісім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 23 жовтня 2023 року, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Скасовано арешти, накладені на таке майно, а саме:

- автомобіль «ЗАЗ 1102», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , накладений відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_11 від 03.11.2023 у справі № 761/40170/23, провадження № 1-кс/371/26046/23;

- велосипед «Генерал», що належить ОСОБА_12 , накладений відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_11 від 03.11.2023 у справі № 761/40169/23, провадження № 1-кс/371/26045/23.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно вироку суду, 23.10.2023 ОСОБА_6 , не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочав керування технічно несправним автомобілем «ЗАЗ 1102».

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.1 підпункт «а», 2.3 підпункт «б», «д», 2.9 підпункт «а», 12.1, 16.12 та 31.4.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (Правил дорожнього руху, ПДР), а саме:

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.1: водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

- підпункт «а»: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

- підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- підпункт «д»: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 2.9 водієві забороняється: підпункт а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 12.1: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 16.12: на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух;

- п. 31.4: забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам;

- 31.4.1: гальмові системи.

Порушення вказаних вище вимог Правил дорожнього руху зі сторони водія ОСОБА_6 виявилися в тому, що він, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування автомобілем «ЗАЗ 1102», р.н. НОМЕР_1 , який мав технічну несправність, що полягала у заклиненні поршнів гальмівного циліндра заднього правого колеса та яку водій мав можливість виявити при експлуатації автомобіля шляхом застосування гальмування, а саме ця несправність знижує ефективність дії гальм, призводить до збільшення гальмівного шляху транспортного засобу, а також може викликати увід автомобіля від прямолінійного руху в процесі гальмування, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян.

В подальшому 23.10.2023 приблизно о 16 год. 50 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102», р.н. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Юнатів в напрямку нерегульованого перехрестя рівнозначних доріг з вулицею Польовою в селі Циблі Бориспільського району Київської області.

В цей час по вулиці Польовій до вказаного нерегульованого перехрестя рівнозначних доріг наближався велосипед «Генерал» під керуванням водія ОСОБА_12 , яка рухалася справа наліво відносно автомобіля «ЗАЗ 1102». На багажному відділі позаду велосипеду перебував пасажир, малолітній ОСОБА_13 .

ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що своїми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, під час наближення до нерегульованого перехрестя рівнозначних доріг, будучи зобов`язаним дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, продовжив рух прямо, та на нерегульованому перехресті вулиць Юнатів та Польової в селі Циблі Бориспільського району Київської області, вчинив зіткнення з велосипедом «Генерал» під керуванням водія ОСОБА_12 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) водій велосипеда «Генерал» ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди, а пасажир вказаного велосипеда, малолітній ОСОБА_13 отримав середнього ступеню тілесні ушкодження.

Встановлено, що смерть ОСОБА_12 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, з розвитком крововтрати та шоку.

У ОСОБА_13 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: перелому лівої великогомілкової кістки, забої та садна голови. Описані ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Грубе порушення вимог пункту 1.5, підпунктів 2.1 «а», 2.3 «б» та «д», 2.9 «а», 12.1, 16.12 та 31.4.1 Правил дорожнього руху, зі сторони водія ОСОБА_6 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_12 та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому ОСОБА_13 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 3 ст. 286-1 КК України, оскільки він як особа, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілої і заподіяли середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 -адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на суворість покарання, яке не відповідає тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 - змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене основне покарання - вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 8 років.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що відповідно до оскаржуваного вироку суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання врахував притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у 2016 та 2022 роках. Однак, враховуючи норму ст. 39 КУпАП та строк, що пройшов від дати виконання стягнення по адміністративним правопорушенням, захисник вказує, що ОСОБА_6 вважається таким, що не був підданим адміністративному стягненню. Таким чином, врахування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання фактів притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у 2016 та 2022 роках є, на думку захисника, незаконним.

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, попросив вибачення у потерпілих, звертався до родини з проханням відшкодувати шкоду завдану своїми діями, звернення відбулося через свою родину, оскільки ОСОБА_6 перебував під вартою. Обвинувачений раніше не судимий та має позитивну характеристику.

Потерпілий ОСОБА_13 та його законний представник ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явились, будь-яких клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавали, а тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність потерпілого та його законного представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286-1 КК України, а тому, згідно із ст. 404 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу суворості призначеного його підзахисному покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та притгяувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у 2016 та 2022 роках, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позицію потерпілого ОСОБА_15 та законного представника потерпілого ОСОБА_14 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років за ч. 3 ст. 286-1 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав і врахував щире каяття, до обставин, що обтяжують покарання суд першої інстанції відніс вчинення злочину щодо малолітньої дитини та особи похилого віку.

З огляду на наведене, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків у виді смерті потерпілої та середньої тяжкості ушкоджень малолітньому потерпілому, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, з урахуванням позиції потерпілих, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами в межах, передбачених санкцією ч.3 ст. 286-1 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, просив вибачення у потерпілих, звертався до родини з проханням відшкодувати шкоду, як на підстави призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх неспроможними.

Частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як слідує з матеріалів справи, судом першої інстанції визнано та враховано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття. Що ж до активного сприяння у розкритті злочину, то дана обставина не знайшла свого відображення в матеріалах кримінального провадження, оскільки жодних даних про надання ОСОБА_6 органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, тобто в активному сприянні у розкритті злочину, матеріали справи не містять, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений не повідомив. Не встановлено такої обставини, і під час досудового розслідування.

Відсутні в матеріалах справи і будь-які докази, які б свідчили про намагання обвинуваченого чи його родини відшкодувати заподіяну потерпілим шкоду, навпаки, в судовому засіданні апеляційної інстанції представник потерпілого повідомив, що жодної компенсації зі сторони обвинуваченого не було і потерпілим не пропонувалось. Також, колегією суддів враховується і думка представника потерпілого, яка заперечувала проти задоволення апеляційноїскарги, вказавши, що потерпілі, хоч і не подавали апеляційної скарги, проте, вважають, що обвинуваченому і так призначено занадто м`яке покарання.

Посилання захисника на те, що обвинувачений просив вибачення у потерпілих, раніше не судимий та характеризується позитивно, не є тими обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Таким чином, прохання апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України є безпідставним.

З приводу посилань захисника на те, що з урахуванням положень ст. 39 КУпАП та строку, що пройшов від дати виконання стягнення по адміністративним правопорушенням, ОСОБА_6 вважається таким, що не був підданим адміністративному стягненню, то дані обставини не дають підстав для пом`якшення обраного йому покарання, оскільки визначальними елементами для вирішення питання про вид та розмір покарання в даному випадку є тяжкість вчиненого злочину; обставини справи та наслідки вчиненого, а саме те, що обвинувачений, після численних випадків притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не зробивши для себе відповідних висновків, знехтував рішенням суду, яким його було позбавлено права керування транспортними засобами, знову,свідомо сів за кермо автомобіля, який мав технічну несправність в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, чим спричинив смерть потерпілій та заподіяв середньої тяжкості тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому, що є не тільки кваліфікуючою обставиною вчиненого кримінального правопорушення, а й вказує на безвідповідальне ставлення обвинуваченого не тільки до власного здоров`я та життя, а й до здоров`я та життя сторонніх осіб, що істотно підвищує ступінь суспільної небезпеки злочину.

Зважаючи на наведене, посилання апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного його підзахисному покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів вважає безпідставними.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку захисником до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 у кримінальному провадженні №0000939щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286-1 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4