Справа № 1-кп/593/135/2023
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" вересня 2023 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участі прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Бережани Тернопільської області в рамках кримінального провадження, внесеного 8 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бережани Бережанського району Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, не депутата, судимого

- 18 квітня 2019 року Бережанським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 128 КК України до 3 років і 2 місяців позбавлення волі;

- 20 грудня 2022року Бережанським районним судом за ч. 1 ст. 126 КК України до 180 годин громадських робіт;

- 2 лютого 2023 року Бережанським районним судом за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту. На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді 2 місяців і 20 днів арешту, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бережани Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не депутата, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , судимого: - 7 грудня 1995 року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 81 КК України 1960 року до 2-х років позбавлення волі; - 3 жовтня 2001року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 193 КК України 1960 року до 3 років і 2 місяців позбавлення волі та штрафу у сумі 170 гривень; - 12 вересня 2005року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 162 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі; - 30 червня 2006року Бережанським районним судом Тернопільської області за ст. 15, ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст.199, ч. 1 ст.309, ч. 2 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 21 вересня 2006року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст.309, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років 9 місяців позбавлення волі;

- 18 червня 2014року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 395, ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 29 жовтня 2014 року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст.185, 71, 72 КК України до 3-х років і 3-х місяців позбавлення волі;

- 24 лютого 2016 року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4-х років і 2-х місяців позбавлення волі;

- 26 липня 2018 року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3-х років позбавлення волі;

- 11 січня 2019року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 395, ч. 4 ст. 70 КК України до 4-х років позбавлення волі,- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

З 15 вересня 2023 року на розгляді Бережанського районного суду Тернопільської області знаходиться кримінальне провадження, внесене 8 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

27 вересня 2023 року прокурор Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку тримання під вартою, термін дії якого спливає 30 вересня 2023 року, оскільки по даному кримінальному провадженню ще не проведено судовий розгляд, а змінювати обраний обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою вважає недоцільним, бо інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть усунути ризики, які були передумовою для його обрання.

У поданому клопотанні прокурор зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 8 березня 2023 року в ранкову пору доби (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_4 , де розпивали алкогольні напої. На грунті виниклої між ними суперечки, виник злочинний умисел, направлений на умисне нанесення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_5 08 березня 2023 року, у ранкову пору доби (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в кухні квартири за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_4 , де спільно розпивали алкогольні напої, діючи з прямим умислом, цілеспрямовано і рішуче, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, знаючи про те, що здоров`я та життя будь - якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, проте нехтуючи цим, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно, по черзі, нанесли численні умисні удари кулаками обох рук та ніг по голові, шиї, тулубі, верхніх та нижніх кінцівках ОСОБА_8 внаслідок чого останній впав на підлогу кухні.

Надалі, через короткий проміжок часу, після того як ОСОБА_8 встав із підлоги, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні наміри, спрямовані на доведення своїх протиправних дій до кінця, діючи рішуче та цілеспрямовано, спільно із ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні кухні вказаного житлового будинку, вдвох, по черзі, утримуючи у руках дерев`яну табуретку, дерев`яну ніжку від стола, дерев`яну ніжку стільця, нанесли даними предметами численні умисні удари по голові, шиї, тулубі, верхніх та нижніх кінцівках ОСОБА_8 , внаслідок чого останній, знову втратив рівновагу та впав на підлогу кухні.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_5 спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження, у вигляді:

- травми голови, у виді: просторих синців обличчя із саднами та двома ранами на їх тлі; крововиливи слизової оболонки обох губ із дрібними, відповідно коронковим частинам зубів, ранами на їх тлі; 7-м ран волосистої частини голови; синці та наскрізні рани з переломами хрящів обох вушних раковин; травматичний набряк м`яких тканин в місцях цих ушкоджень;

- садна лівої бокової поверхні шиї;

- травми тулуба у виді просторих синців, численних двобічних переломів ребер, розміжчення м`язевої тканини, поширених міжфасціальних і міжволокневих крововиливів-гематом;

- масивних забоїв м`яких тканин обох верхніх кінцівок (просторі синці, садна, поширені міжфасціальні і міжволокневі крововиливи-гематоми);

- масивних забоїв м`яких тканин обох нижніх кінцівок з переломами кісток обох гомілок (просторі синці, дрібні садна, 10-ть ран правої гомілки, багатоуламковий перелом правої великогомілкової кістки, поширені міжфасціальні і міжволокневі крововиливи- гематоми; просторі синці, дрібні садна, 6-ть ран лівої гомілки, перелом лівої малогомілкової кістки, поширені міжфасціальні і міжволокневі крововиливи-гематоми).

Зазначені тілесні ушкодження утворилися внаслідок численних травматичних впливів, в більшій мірі спрямованих в одне і те саме місце, на різних ділянках тіла, на що вказує просторість синців та поширеність крововиливів. Вони супроводжувалися травматизацією судин шкіри, підшкірно-жирової клітковини та м`язевої тканини з розміжченнням і розшаруванням її волокон, що призвело до формування просторих внутрішньо-тканинних крововиливів-гематом, міжфасціальних і міжволокневих крововиливів-гематом та розвитку масивної крововтрати. Таким чином, ці тілесні ушкодження супроводжувалися загрозливими для життя явищами і, у живих осіб, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Лише садно лівої бокової поверхні шиї, з огляду на його ізольованість та поверхневість, слід кваліфікувати, як легке тілесне ушкодження.

Смерть ОСОБА_8 настала від масивних забоїв м`яких тканин голови, тулуба, верхніх і нижніх кінцівок, що призвело до внутрішньо-тканинної кровотечі та масивної крововтрати. Висновок про причину смерті ОСОБА_8 підтверджується виявленням при експертизі його трупа винайдених тілесних ушкоджень, з розміщенням м`яких тканин та переломами кісток скелету, з формуванням просторих міжфасціальних і міжволокневих крововиливів-гематом в їх проекціях, а також результатом мікроскопічного дослідження шматочків внутрішніх органів (виражене малокрів`я досліджуваних органів, ішемія судинного русла в шкірі з периферичних відділів тіла; крововиливи в м`яких тканинах) та між заподіяними ОСОБА_8 тілесними ушкодженнями і настанням його смерті існує прямий причиново-наслідковий зв`язок.

9 березня 2023 року відповідно до ст. 278 КПК України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а 10 березня 2023 року ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області ОСОБА_10 , застосовано до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався і триває на даний час.

Строк запобіжного заходу, обраного стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, закінчується 30 вересня 2023року, однак завершити розгляд кримінального провадження до вказаного часу неможливо з об`єктивних причин.

На даний час, з урахуванням положень ст. 178 КПК України, а саме: вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, відсутність у них постійного місця роботи, їх репутацію, у ході проведення судового розгляду виникла необхідність у продовженні відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підставою продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є те, що вони обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також встановлено обставини, які виправдовують даний запобіжний захід та підтверджують наявність вищезазначених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно з вимогами пунктів 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що обвинувачені, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі на строк від семи до десяти років, можуть навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. На підтвердження цього ризику є те, що в обвинувачених відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, вони не мають постійного місця роботи та джерела доходу.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) застосовується судом як джерело права.

Обгрунтовуючи необхідність продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор у поданих суду клопотаннях зазначив, що слід врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справах «Москаленко проти України» від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як зазначено у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 року (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

2) незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Потерпілий та свідки не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження, зазначений ризик продовжує існувати. Окрім того, потерпілий та свідки можуть бути допитані судом під час апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статті, за якою обґрунтовано обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вказані обставини, в цілому свідчать про наявність вищезазначених ризиків та неможливість застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою.

Інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку обвинувачених, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, обсягу обвинувачення. До того ж, не має беззаперечних доказів, які б свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання підвартою, зможе належним чином усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, у даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи обвинувачених.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому є підстави не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникла необхідність у його продовженні, оскільки ризики, визначені ст. 177 КПК України, які описані в ухвалах суду про його застосування та продовження, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки обвинувачених та виконання ними процесуальних рішень, запобігання можливим спробам переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, прокурор у поданих суду клопотаннях просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав заявлені ним клопотання, просив їх задоволити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 діб.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечив, вважає його таким, що не підлягає до задоволення, та враховуючи незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, вважав, що до нього можна було б застосувати домашній арешт, оскільки, на його думку, такий запобіжний захід забезпечив би усі зазначені прокурором ризики.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився із думкою свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора не заперечувала, вважала, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити, тобто задоволити подане прокурором клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника та не заперечував щодо продовження обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Потерпілий ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися.

Суд, вивчивши клопотання прокурора та думку щодо його задоволення інших учасників судового розгляду, прийшов до висновку, що запобіжний захід, обраний обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, слід продовжити, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що 9 березня 2023року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні відомості про яке 8 березня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000081.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підозрюються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тому під час досудового розслідування їм 10 березня 2023 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, востаннє 4 вересня 2023 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду продовжено термін триманні під вартою до 30 вересня 2023 року.

Згідно ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

До спливу строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

А так як строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 закінчується 30 вересня 2023року, однак розгляд справи ще не проведено та докази, передбачені ст.84 КПК України, по даному кримінальному провадженні не досліджені, потерпілий та свідки не допитані, а наведені прокурором у клопотанні ризики є дійсними та триваючими, вони виключають на даний час зміну виду запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш мякий і стан здоровя обвинувачених не перешкоджає перебуванню їх у місцях попереднього увязнення та будь-яких даних про зменшення чи відсутності ризиків для застосування більш мякого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не здобуто, тому суд вважає, що клопотання прокурора є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Суд також вважає, що продовження обвинуваченим обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчинення особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя.

Крім цього, суд вважає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке у відповідності із ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, вони не мають неповнолітніх дітей та інших осіб, щодо яких зобовязані були би здійснювати опіку чи піклування, а також не мають постійного місця роботи та не мають у власності будь-якого нерухомого майна, що свідчить про слабку міцність їх соціальних зв`язків в місці їх проживання та підтверджує той факт, що обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке їм загрожує, можуть переховуватися від суду та можуть незаконно впливати на свідків та потерпілого і таким чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, тому враховуючи зазначене, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченим такого виду запобіжного заходу є виправданим.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, ч.2 ст. 369, 371, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бережани Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб - до 25 листопада 2023 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бережани Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 , у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб - до 25 листопада 2023 року включно.

Ухвала підлягає виконанню з моменту її проголошення та діє до 25 листопада 2023 року включно.

Копії ухвали вручити прокурору, обвинуваченим та їх захисникам і направити для виконання начальнику ДУ «Чортківська установа виконання покарань» (№ 26) за місцем утримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено та проголошено о 10 год. 29 вересня 2023 року.

Головуючий суддя: