УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2023 року

м. Харків

Справа № 638/16982/23

Провадження № 1-кс/638/2851/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі слідчої судді ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання старшого слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002807 від 01.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України,-

у с т а н о в и в:

06 листопада 2023 року старший слідчий СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджене з прокурором Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002807 від 01.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002807 від 01 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286КК України.

В ході досудового слідства встановлено, що 01 листопада 2023 року приблизно о 12 годині на автодорозі Київ-Харків-Довжанський напроти АЗС "Укрнафта" за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Короленка, 32Ж, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21102 р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та автомобіля Renault Kangoo р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки зі зміщенням (ЄО №9212 від 01.11.2023).

В період часу з 13 години 10 хвилин по 14 годину 30 хвилин 01.11.2023 року проведено огляд місця події на автодорозі Київ-Харків-Довжанський напроти АЗС "Укрнафта" за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Короленка, 32Ж, під час якого було виявлено автомобіль ВАЗ 21102 р.н. НОМЕР_1 та автомобіль Renault Kangoo р.н. НОМЕР_2 з пошкодженнями, характерними для ДТП, які було вилучено на майданчик Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, м.Ізюм, площа Садова, 18/75.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 6341, автомобіль ВАЗ 21102, р.н. НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_4 , 2020 року випуску належить ОСОБА_7 (проживає: АДРЕСА_1 ).

01.11.2023 року автомобіль ВАЗ 21102, р.н. НОМЕР_1 та автомобіль Renault Kangoo р.н. НОМЕР_2 визнані речовими доказами по справі.

Вказані автомобілі мають доказове значення у даному кримінальному провадженню, можуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

На підставі викладеного та зважаючи на те, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, а завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль ВАЗ 21102, р.н. НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_4 , 2020 року випуску, який належить ОСОБА_7 та був у фактичній власності ОСОБА_5 , шляхом позбавлення права на відчуження автомобіля та розпорядження.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частини друга статті 131 КПК України).

Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини другої статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до частини другої статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до статей 168, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (частина перша статті 167 КПК України), а й іншим особам.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява № 47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Суд також зауважує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Постановою старшого слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 від 01.11.2023 автомобіль ВАЗ 21102, р.н. НОМЕР_1 було визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні та вказаний речовий доказ було вилучено на майданчик Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Вказаний автомобіль ВАЗ 21102, р.н. НОМЕР_1 має доказове значення за даному кримінальному провадженню, може сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також має значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Звертаючись з клопотанням слідчий за погодженням з прокурорм просить накласти арешт на автомобіль ВАЗ 21102, р.н. НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_4 , 2020 року випуску, який належить ОСОБА_7 та був у фактичній власності ОСОБА_5 .

Як вбачається з матеріалів клопотання власником майна є ОСОБА_7 . ОСОБА_5 надав пояснення.

При цьому процесуальний статус вказаних вище осіб не визначено, доказів на підтвердження того, що вказані особи є стороною кримінального провадження матеріали клопотання також не містять.

Відсутність в клопотанні про арешт майна відомостей щодо правового статусу вказаних осіб позбавляє суд можливості пересвідчити в правильності суб`єкта звернення з відповідним клопотанням.

Суд звертає увагу, що статтею 64-2 КПК України передбачено, що третьою особою щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Зі змісту частини другої статті 64-2 КПК України слідує, що з клопотанням про арешт щодо майна третьої особи, процесуальний статус якої у кримінальному провадженні не визначено, до суду має звернутися прокурор.

Водночас, як вбачається з матеріалів, з даним клопотанням до суду звернувся старший слідчий ОСОБА_8 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 .

Крім того, у порушення пункту 3 частини другої статті 171 КПК України в клопотанні не зазначено конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим або третіми особами таким майном.

Згідно з частиною третьою статті 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку про те, що клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних в ухвалі недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії цієї ухвали.

Керуючись статтями 170-172 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання старшого слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002807 від 01.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України повернути прокурору для усунення недоліків та приведення у відповідність з вимогами КПК України, протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складено 06 листопада 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1