УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2023 року cлідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000336 від 27.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000336 від 27.10.2023 щодо незаконного заволодіння земельними ділянками № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , належними ОСОБА_4 , розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого їй завдано шкоду у великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному проваджені здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки ВЕО № С64068С від 15.11.2006 у ОСОБА_5 придбано земельну ділянку - кадастровий номер :01:003:0955 за адресою АДРЕСА_1 та 19.04.2007 на вказану земельну ділянку отримано державний акт на право власності серії ЯЕ № 109931.

У подальшому 25.10.2023 ОСОБА_4 стало відомо, що вищезазначену ділянку продано на підставі довіреності від її імені - на ім`я невідомого їй ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з цим, будь-які дії направлені на продаж земельної ділянки чи іншого належного їй нерухомого майна ОСОБА_4 не вчинялись, будь-які довіреності нею не надавались.

Під час досудового розслідування отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Згідно отриманої інформації 20.10.2023 приватним нотаріусом ОСОБА_7 , Київського міського нотаріального округу, м. Київ посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0955 за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_6 , як представником ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Під час укладання вищевказаного договору для підтвердження повноважень ОСОБА_6 , як представника ОСОБА_4 надано довіреність від 13.10.2023, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Проте, ОСОБА_4 з 01.01.2022 перебуває за межами України та не могла 13.10.2023 надавати у м. Києві довіреність на ім`я ОСОБА_6 .

В зв`язку із викладеним, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0955 за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення та відсутність заборони щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою, може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та подальшому перепродажу земельної ділянки.

Виходячи з наявної інформації та відомостей, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження, є реальні обґрунтовані підстави вважати, що існують наміри подальшої зміни власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:003:0955 за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою прокурора від 01.11.2023 року земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0955 за адресою АДРЕСА_1 площею 0,15 було визнано речовим доказом відповідно до ст. 98 КПК України.

Наразі виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0955 за адресою АДРЕСА_1 площею 0,15 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237) з метою встановлення всіх обставин скоєного кримінального правопорушення невстановленими особами, злочинні дії яких направлені на протиправну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також для збереження речового доказу.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, в якій просив клопотання задовольнити.

Згідно вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, за клопотанням сторони обвинувачення, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про накладення арешту на майно без виклику представників власника означеної земельної ділянки, з метою забезпечення арешту майна, в цілях запобігання його відчуження.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приймаючи до уваги заяву прокурора, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000336 від 27.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 352081430 від 27.10.2023 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0955 за адресою АДРЕСА_1 площею 0,15 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237) належать на праві приватної власності ОСОБА_8 (у частці 1/1).

Слідчий суддя за обставин викладених у клопотанні та з долучених до нього матеріалів прийшов до висновку про відповідність земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0955 за адресою АДРЕСА_1 площею 0,15 га критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки вона імовірно є об`єктом кримінально протиправних дій.

Таким чином, є підстави вважати, що вказане майно має істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, оскільки воно імовірно є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому, з метою забезпечення недопущення його відчуження та знищення доцільно застосувати захід забезпечення в даному кримінальному провадженні у вигляді накладення арешту на майно.

Вказане підтверджується також постановою прокурора від 01.11.2023 року про визнання земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0955 за адресою АДРЕСА_1 площею 0,15 га речовими доказами в рамках кримінального провадження № 0000336 від 27.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім того, на теперішній час існує реальна загроза щодо вчинення невстановленими особами протиправних дій відносно зазначеного майна, а тому існує необхідність у його збереженні.

Критерії розумності та співмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення збереження предмету злочину з метою недопущення його відчуження та перетворення, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, беручи до уваги розумність та співмірність арешту майна, а також його наслідки, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а відтак, таке клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000336 від 27.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0955 за адресою АДРЕСА_1 площею 0,15 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237) із забороною розпоряджатися та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо неї, а також вчиняти будівництво, реконструкцію, будь-які будівельні та монтажні роботи на земельній ділянці та заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо неї.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1