Справа № 456/1130/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/951/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Приватного підприємства «Медичний центр «Фіторія» - адвоката ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 4 серпня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудня Летичівського району Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Цивільні позови ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Приватного підприємства «Медичний центр «Фіторія» про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Медичний центр «Фіторія» на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 по 200000,00 грн (двісті тисяч) моральної шкоди кожному.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 13214,60 грн (тринадцять тисяч двісті чотирнадцять грн 60 коп.) на користь держави.

Вирішено питання з арештом майна та речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 09 січня 2023 року близько 16 год. 50 хв., керуючи спеціалізованим автомобілем марки «FIAT» модель «Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі «Київ-Чоп» 622 км у напрямку м. Стрия, поблизу повороту на с. Дуліби Стрийського району Львівської області порушив вимоги Розділу 1 п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»); Розділу 2 п. 2.3 (б, д); Розділу 12 п. 12.3 та Розділу 13 п. 13.1 Правил дорожнього руху, які виразилися в тому, що він під час керування транспортним засобом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, здійснюючи перевезення пацієнта ОСОБА_13 , не дотримався безпечної дистанції з автобусом марки «БАЗ А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення між вказаними транспортними засобами та в подальшому спеціалізований автомобіль марки «Fiat Scudo», р.н. НОМЕР_1 , інерційно здійснив зіткнення із зустрічним автопоїздом у складі сідлового тягача марки «Volvo Fh 13.480», р.н. НОМЕР_3 , та напівпричепа марки «Bodex», р.н. НОМЕР_4 , внаслідок чого пасажир ОСОБА_13 отримав крововилив у тім`яній ділянці голови, лінійний перелом тім`яної кістки, крововиливи під оболонки та речовину головного мозку, що спричинило його смерть.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, представник цивільного відповідача Приватного підприємства «Медичний центр «Фіторія» - адвокат ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 4 серпня 2023 року в частині задоволення цивільного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цивільного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржений вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, вказує, що стягуючи моральну шкоду на користь потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у розмірі по 200 000 гривень кожному, суд виходив з тощо, що вони втратили чоловіка та батька, котрий був їх опорою в житті, врахував характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали.

З таким висновком адвокат не погоджується, зазначаючи, що обґрунтування позовних вимог кожного з позивачів суперечить одне одному, оскільки у своєму позові ОСОБА_10 вказує, що діти вже дорослі, мають власне життя і зайняті своїми особистими проблемами. Цивільний позивач ОСОБА_11 (син загиблого) вказує, що проживав разом з батьком, вони мали спільний побут та вели спільне господарство. Цивільна позивачка ОСОБА_12 (донька загиблого) вказує, що проводила з батьком родинні свята, часто ходили одне до одного в гості, вели спільне господарство. Таким чином, обґрунтування цивільного позову ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суперечать словам ОСОБА_10 про те, що після загибелі чоловіка вона залишилась одна, оскільки діти зайняті своїми побутовими проблемами, а тому вона змушена шукати додаткові джерела заробітку.

Звертає увагу, що у відзиві на позов цивільний відповідач також покликався на відсутність законодавчо закріпленого обов`язку утримувати дружину та повнолітніх дітей. У позовній заяві не зазначено, які саме порушення усталеного для потерпілих способу життя, життєдіяльності відбулися в їх житті та якими доказами це підтверджується. За таких обставин вважає, що моральна шкода у заявленому позивачами і стягнутому судом розмірі не відповідає вимогам розумності та справедливості і за цих конкретних обставин не є обґрунтованою.

Окрім цього, звертає увагу, що суд не надав оцінки тому факту, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не є потерпілими у кримінальному провадженні, в той час як потерпілими якраз і є особи, що зазнали шкоди. Також судом взагалі не надано оцінку позиції цивільного відповідача, зокрема, в частині часткового визнання цивільного позову на користь ОСОБА_10 у розмірі 50 000 гривень, які, як вбачається з матеріалів справи, їй виплачені в подвійному розмірі, і на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по 10 000 гривень кожному.

31 жовтня 2023 року адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 4 серпня 2023 року у справі №456/1130/23 без змін.

В обґрунтування поданого відзиву адвокат зазначає, що моральна шкода є оціночним поняттям. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Крім цього, представник цивільних позивачів вказує, що ОСОБА_10 так і не змирилася з втратою чоловіка. Вона була свідком трагічної загибелі чоловіка в ДТП, оскільки супроводжувала його в автомобілі «Fiat Scudo», р.н. НОМЕР_1 , до лікарні, та мала пряме психічне та емоційне зіткнення зі смертю свого чоловіка. Внаслідок такого надзвичайно травматичного досвіду ОСОБА_10 було завдано невиправну моральну шкоду, яка значною мірою відобразилася на звичайному способі життя. Трагічна загибель батька безповоротно змінила життя його дітей - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які досі не можуть змиритися з цією втратою. Смерть батька призводить до великого смутку та жалю, які не закінчаться ніколи, оскільки життя дітей, так чи інакше пов`язане із потребою присутності батьків, які стають надією на допомогу та опорою в житті. Після смерті батька діти не можуть повноцінно проводити святкування релігійних свят чи важливих подій, оскільки навколишня обстановка буде викликати спогади про загиблого та пригнічувати їх.

У судовому засіданні представник цивільного відповідача Приватного підприємства «Медичний центр «Фіторія» - адвокат ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримала та просила таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Обвинувачений ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу підтримав. Не заперечив проти розгляду справи у відсутності його захисника ОСОБА_14 .

Представник цивільних позивачів - адвокат ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вказавши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Потерпіла-цивільний позивач ОСОБА_10 та цивільні позивачі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, у судове засідання не з`явились, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

З огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, а також позицію представника цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_15 , який просив провести апеляційний розгляд у відсутності цивільних позивачів, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій та призначене йому покарання в апеляційній скарзі представником цивільного відповідача не оспорюються, а тому у цій частині апеляційним судом не перевіряються. За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Стосовно доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача ПП «Медичний центр «Фіторія» - адвоката ОСОБА_6 про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За змістом приписів статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

На переконання колегії суддів, ці вимоги закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, цивільні позивачі ОСОБА_10 (дружина загиблого), ОСОБА_11 (син загиблого) та ОСОБА_12 (донька загиблого), з метою відшкодування заподіяної ним внаслідок учинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, моральної шкоди звернулись до суду під час кримінального провадження до початку судового розгляду з цивільним позовом до ПП «Медичний центр «Фіторія», з яким ОСОБА_7 перебуває у трудових відносинах (а.с. 23-35, т. 1).

Розмір моральної шкоди позивачі оцінили по 700 000 гривень кожному. Вказали, що вважають такий розмір грошового відшкодування розумним, справедливим і необхідним для часткового відновлення їх попереднього стану та що такий зможе допомогти в організації життя після тяжкої втрати.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що злочинними діями ОСОБА_7 цивільним позивачам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 була заподіяна моральна шкода, зумовлена втратою чоловіка та батька, котрий був їх опорою в житті; врахував характер та обсяг їх фізичних, душевних і психічних страждань, неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали; те, що життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, порушення звичайного способу життя цивільних позивачів, суд дійшов висновку, що завдана останнім моральна шкода підлягає відшкодуванню у сумі по 200 000 грн. кожному, яка, на думку суду першої інстанції, відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Цивільні позивачі вирок суду в апеляційному порядку не оскаржували.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 перебуває у трудових відносинах з ПП «Медичний центр «Фіторія», що підтверджується наказом про прийняття на роботу в ПП «Медичний центр «Фіторія» на посаду водія автотранспортних засобів (а.с. 42, т. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Тобто шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме ПП «Медичний центр «Фіторія» має нести відповідальність в порядку ч. 1 ст. 1172 ЦК України, та саме на нього має бути покладений обов`язок про відшкодування моральної шкоди, завданої цим кримінальним правопорушенням.

При цьому доводи апелянта щодо неправильного визначення розміру шкоди не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Системне тлумачення норм кримінального процесуального та цивільного законодавства України свідчить про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Така позиція колегії суддів узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зазначеною у постановах від 27 жовтня 2022 року у справі № 200/1437/18, від 15 листопада 2022 року у справі № 635/6067/19, від 16 лютого 2023 року у справі №289/1825/19.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Однією з обов`язкових умов настання відповідальності є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діянням особи та заподіянням шкоди, який полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

Мотивуючи своє рішення в частині вирішення цивільного позову, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Слід зазначити, що цивільні позивачі (дружина, син та донька загиблого) втратили будь-який зв`язок з чоловіком (батьком) з часу його смерті, було порушено звичний для них зв`язок з рідною людиною. Цивільним позивачам завдано значних душевних страждань, пов`язаних зі смертю чоловіка (батька), безповоротна втрата якого спричинила та спричинятиме у подальшому їм психологічне напруження та розчарування, оскільки рідна людина (чоловік, батько) більше не братиме участь у їх житті. Вони назавжди втратили чоловіка (батька), якого їм інша особа замінити не зможе, незаконні дії ОСОБА_7 позбавили їх позитивних емоцій, викликах спілкуванням з чоловіком (батьком).

При цьому колегія суддів бере до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_10 зазнала непоправних душевних та психічних страждань, оскільки, супроводжуючи чоловіка до лікарні, стала свідком його трагічної загибелі. Цивільний позивач прожила з чоловіком у шлюбі 46 років, тобто більшу частину свого життя, і на схилі літ залишилась сама. Смерть чоловіка завдала і досі завдає їй надзвичайних душевних страждань. Через цей стрес і трагічні спогади про смерть чоловіка вона погано спить вночі, стан її самопочуття значно погіршився. Усе, що є в будинку, нагадує їй про загиблого і викликає сльози, тривогу та душевну порожнечу.

Цивільний позивач ОСОБА_11 після загибелі батька позбавлений нормальних і звичних умов життя, перебуває у пригніченому стані, що, у свою чергу, зумовило прояв тривалої депресії, безперервний стан неспокою і тривоги, що негативно позначається на звичному способі життя, спілкуванні, роботі і відпочинку.

Цивільний позивач ОСОБА_16 внаслідок загибелі батька періодично перебуває у відчаї, що призводить до втрати надії та оптимізму. Відчуває тривожність, пригнічення та печаль. Спогади про батька та усвідомлення того, що вона більше не зможе його побачити та провести разом час, призводять до зменшення енергії та мотивації, а також втрати інтересу до роботи, друзів та сім`ї.

Враховуючи викладене, виходячи із вимог розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ПП «Медичний центр «Фіторія» на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по 200 000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди. Такий розмір моральної шкоди, на думку колегії суддів, відповідає характеру кримінального правопорушення і глибині душевних страждань цивільних позивачів.

При цьому покликання апелянта на часткове визнання позову цивільним відповідачем, за відсутності доказів компенсації ним моральної шкоди, судом першої інстанції правильно не взяте до уваги. Наявність у матеріалах справи розписки про те, що ОСОБА_7 частково компенсував потерпілій ОСОБА_10 завдану моральну та матеріальну шкоду у сумі 5 000 доларів США (а.с. 254, т. 1) не впливає на правильність прийняття судом рішення за результатами розгляду цивільного позову, оскільки такий позов заявлений до ПП «Медичний центр «Фіторія», а не до обвинуваченого.

Водночас, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про суперечливість мотивів, якими цивільні позивачі обґрунтовують заявлений позов.

Так, справді, у цивільному позові ОСОБА_10 вказує, що після втрати чоловіка вона залишилась одна, діти зайняті своїми побутовими проблемами, тоді як ОСОБА_11 зазначає, що він проживав разом з батьком, вів з ним спільне господарство, а ОСОБА_12 покликається на проведення родинних та релігійних свят разом з батьками та теплі стосунки з ними.

Втім, колегія суддів зауважує, що наявність в ОСОБА_10 дітей та спілкування з ними ніколи не зможе компенсувати їй наявність чоловіка та їхні стосунки. Навіть спільне проживання з сином та часте спілкування з донькою, котрі мають свої сім`ї та своє життя, не забезпечить їй достатньо уваги та турботи, оскільки діти, якими би дорослими вони не були, назавжди залишаться для неї дітьми, тоді як чоловік був її надійною опорою та підтримкою.

Стосовно цивільних позивачів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , котрі втратили батька, то їхня втрата є безповоротною та непоправною, оскільки його ніхто не зможе замінити. Загибель батька призвела до істотних та вимушених змін у життєвих стосунках цивільних позивачів. Спілкування з матір`ю ніяк не зможе компенсувати їм понесеної втрати.

Крім цього, завдані позивачам душевні страждання не мають грошового еквіваленту, понесені ними втрати не є майновими чи репутаційними, відтак такі не можуть бути підтверджені у звичному порядку. У кожному разі, моральна шкода є оціночним поняттям. Визначаючи суму грошового стягнення, колегія суддів виходить з того, що фізична втрата рідної людини є найбільшою з усіх можливих втрат.

При цьому колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта на відсутність законодавчо закріпленого обов`язку утримувати дружину та повнолітніх дітей, оскільки у цій ситуації має місце стягнення моральної шкоди, спричиненої душевними стражданнями від непоправної втрати рідної людини, а не стягнення майнової шкоди на утримання дружини та дітей загиблого.

Покликання представника цивільного відповідача на ту обставину, що цивільні позивачі ОСОБА_11 та ОСОБА_17 не були визнані потерпілими, що виключає, на її думку, можливість задоволення їхніх вимог, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

При цьому, за ч. 3 ст. 61 КПК України цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону, дозволяє дійти висновку, що обов`язковою умовою визнання особи цивільним позивачем є пред`явлення в кримінальному провадженні цією особою цивільного позову. Інших процесуальних документів, таких як винесення постанови/ухвали про визнання особи потерпілою, закон не вимагає. З моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду особа стає учасником процесу та набуває прав, передбачених ст. 61 КПК України. Особливості та порядок пред`явлення позову у кримінальному провадженні регулюються ст.128 КПК України.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Під час апеляційного перегляду порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни чи скасування судового рішення, не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 4 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Приватного підприємства «Медичний центр «Фіторія» - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4