ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2562/23 Справа № 185/5957/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисниці ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 00000306 від 18 травня 2022 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , поданої на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, гранатометника 1 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та призначити покарання за ч.4 ст.402 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою на гауптвахті.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 обчислений з 18 травня 2022 року,

встановила:

Вироком суду встановлено, що 15 травня 2022 року солдат ОСОБА_7 разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , прибули до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби за призначенням щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі у безпосередньому зіткненні з противником.

Близько 09 години 12 хвилин 18 травня 2022 року солдат ОСОБА_7 перебуваючи в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 отримав від заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення начальника відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_9 законний усний наказ здійснити марш з пункту постійної дислокації в місті Костянтинівка до командно-спостережного пункту батальйону в населеному пункті Богородичне.

Отримавши зазначений усний наказ прямого начальника солдат в порушення установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді гранатометника 1 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 09 години 12 хвилин 18 травня 2022 року, перебуваючи в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , отримавши законний усний наказ свого прямого начальника заступника командира частини з морально-психологічного забезпечення начальника відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_9 , відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому вид і розмір призначеного покарання, а саме, із посиланням на ч.2 ст.50, 58,62 КК України, просить призначити йому покарання у вигляді службового обмеження.

Зазначає при цьому, що під час проходження у військовій частині НОМЕР_1 він беззаперечно виконував усі накази та не мав дисциплінарних стягнень, про що свідчить службова характеристика. Раніше приймав участь у антитеррористичної операції і має бойовий досвід, допомагав командирам у навчанні особового складу. Після тяжких боїв у АДРЕСА_3 у квітні 2022 року та загибелі побратимів у нього погіршився морально-психологічний стан і весь його підрозділ, перебуваючи ще у цьому населеному пункту, відмовився виконувати наказ командира Самсона з огляду на відсутність необхідного озброєння та підтримки артилерії.

Разом з тим, він щиро кається у невиконанні наказу і зазначає, що на той момент не усвідомлював наслідки своїх дій, ймовірно, через велику втомленість.

Вважає, що судом не була розглянута можливість призначення іншого, більш м`якого покарання, не враховані дані про його особу та можливість продовжити приносити користь ЗСУ шляхом продовження контракту, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Під час апеляційного перегляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та захисниця ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого у повному обсязі;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданої апеляційної скарги, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що обвинуваченим у поданій апеляційній скарзі не оскаржуються обставини вчинення ним кримінального правопорушення, як вони зазначені у вироку суду, правильність наданої правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.402 КК України, то апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, суд під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , із посиланням на вимоги ст.50,65 КК України, зазначив та врахував, що зазначене кримінальне правопорушення є тяжким, ОСОБА_7 раніше не був засудженим, є учасником бойових дій ( і ця обставина визнана судом пом`якшуючою покарання), посередньо характеризується за місцем несення військової служби.

Обставин, які б обтяжували покарання для ОСОБА_7 , судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладених обставин судом першої інстанції призначено покарання у мінімальних межах санкції ч.4 ст.402 КК України і такий вид та розмір покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає у даному випадку ступеню тяжкості кримінального правопорушення та характеристиці особи обвинуваченого; є необхідним та достатнім для виправлення особи і попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів, розглядаючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо зміни виду та розміру призначеного покарання, зауважує про таке.

Відповідно до ч.1 ст.58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Як убачається із змісту зазначеної норми закону, службове обмеження як вид покарання визначений у межах від 6 місяців до двох років. У цих же термінах обмежена і можливість суду у деяких випадках замінити такі види покарань, як обмеження чи позбавлення волі на службове обмеження.

Санкція ч.4 ст.402 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до десяти років і ця обставина унеможливлює заміну такого розміру покарання на службове обмеження, про яку просить у апеляційній скарзі обвинувачений.

На підставі викладеного, керуючись ст.405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.402 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, але, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а для ОСОБА_7 , який утримується під вартою в умовах гауптвахти у той же строк та спосіб, починаючи з моменту вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3