ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власників майна ОСОБА_7 ,

представника власників майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою представника власників майна - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2023 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0003266),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2023 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , погодженого із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно, а саме: вилучені в ході проведення обшуку 25.07.2023 автомобіля марки «Mercedes» та вилучені під час проведення обшуку 08.11.2023 в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , відмовлено в накладенні арешту на банківську картку емітовану в АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 , банківську картку емітовану в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0003266, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно необґрунтованою. Посилаються на те, що майно вилучено з порушенням КПК України, оскільки слідчим суддею не перевірено повноважень у даному кримінального провадження слідчих та прокурорів. Вказує на те, що арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладено з порушенням ч.3 ст.170 КПК України. Також зазначає, що в постанові про визнання предметів речовими доказами, відсутні будь-які конкретні дані, які б вказували на те, що майно, яке вилучено під час проведення обшуку, взагалі мають критерії речових доказів, які зазначені в ч.2 ст.167 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, власника майна ОСОБА_7 та його представника, які підтримували подану апеляційну скаргу та просили скасувати арешт на майно, прокурора, яка заперечила апеляційну скаргу та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна згідно положень до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до приписів ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання детектива про накладення арешту на майно, слідчим суддею дотримані.

З матеріалів клопотання вбачається, що Луцьким РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №№ 0003266 від 24.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Постановою слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 від 08.11.2023 вказане в клопотанні майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (а.п.16-20).

Доводячи підставність поданого клопотання, слідчий вказував про те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.cт.98, 100 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, оскільки не накладення арешту на вказане майно може призвести до настання наслідків втрати слідової інформації про обставини вчинення вищевказаного кримінального правопорушення та може бути використано як доказ причетності, доведення чи спростування певних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке накладено арешт, дійсно може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, оскільки є необхідність забезпечення його збереження, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягають арешту - з метою збереження речових доказів.

Є безпідставними доводи представника власника майна про те, що слідчі які вчиняли слідчі дії, а також прокурор, який погоджував їх, не є уповноваженими особами, оскільки згідно положень ч.2 ст.171 КПК України, до клопотання про накладення арешту на майно мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При цьому вимог про приєднання до клопотання про накладення арешту на майно, в тому числі постанов про призначення групи слідчих та групи прокурорів, КПК України не містить.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність накладення арешту на комп`ютерні системи є необґрунтованими, оскільки відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Як було встановлено під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення доведено необхідність накладення арешту на комп`ютерні системи з метою перевірки інформації, яка міститься на них, для встановлення усіх обставин даного кримінального провадження, а також для встановлення осіб, причетних до шахрайських дій.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання детектива, як того просить апелянт - немає.

Таким чином, вищевказані посилання представника власника майна на доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, на увагу суду не заслуговують, оскільки жодним чином не спростовують наведених вище висновків слідчого судді.

З урахуванням вищенаведених мотивів, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді.

Не вбачає апеляційний суд й істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника власників майна - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2023 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: