печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2058/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ», про передачу майна на відповідальне зберігання власнику, у кримінальному провадженні №0000231 від 09.02.2023,-

ВСТАНОВИВ:

15.01.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ», про передачу майна на відповідальне зберігання власнику, у кримінальному провадженні №0000231 від 09.02.2023.

Адвокат вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» було визнано потерпілим в рамках кримінального провадження №0000231 від 09.02.2023.

В результаті ознайомлення потерпілого із матеріалами кримінального провадження у приміщенні Головного слідчого управління Національної поліції України, потерпілому стало відомо про те, що в результаті проведення слідчим управління слідчих (розшукових) дій було вилучено у третіх осіб майно, що є власністю потерпілого, а саме сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo TPL 16, номер шасі НОМЕР_1 , 2019 року випуску.

При цьому, потерпілому не відомо, за яких обставин такі треті особи заволоділи майном.

Таким чином, з огляду на викладене, потерпілий вбачає за можливе та необхідне передати майно потерпілому, як його власнику на відповідальне зберігання, задля збереження даного активу в належному стані.

Адвокат в судове засідання подав заяву про розгляд клопотання без його участі та просив його задовольнити.

Представник Головного слідчого управління Національної полції України у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність представника органу досудового розслідування , на підставі наданих доказів.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000231 від 09.02.2023.

З долучених матеріалів вбачається, що постановою слідчого від 02.05.2023, зокрема і сівалку пневматичну точного висіву із заводським нмером НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом.

12.05.2023 постановою слідчого ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» було визнано потерпілим у ркмінальному проваджені №0000231.

Відповідно до статті 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Порядок зберігання речових доказів визначено ст. 100 КПК України. Порядок зберігання речових доказів, конкретизується у відомчих нормативних актах, основним з яких є Інструкція про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду від 27 серпня 2010 р. № 51/401/649/471/23/125.

Так, відповідно до ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим частиною 6 ст. 100 КПК України передбачено особливий порядок речових доказів, що є громіздкими, так речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому дим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Так, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання прийшов до висновку, що стороною звернення не надано належним чином доказів, які б свідчили, що на вилучене майно не встановлено заборони користування ним.

Також не зазначено та не надано доказів того, що така передача не приведе до негативних наслідків та вратити речових доказів у кримінальному провадженні.

З врахуванням зазначеного, станом на день розгляду клопотання воно є необгрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 24, 42, 36, 40, 46, 98, 100,171,174, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» про передачу майна на відповідальне зберігання власнику, у кримінальному провадженні №0000231 від 09.02.2023 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_4