Номер провадження: 11-кп/813/1602/23
Справа № 510/1127/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ренійського районного суду Одеської області від 06.03.2023року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого

-02.08.2021р. Ренійським районним судом за ст.185 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України із іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001247 від 24.12.2021 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Ренійського районного суду Одеської області від 06.03.2023року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.71КК України, за сукупністю вироків, повністю приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Ренійського районного суду від 02.08.2021 р., відповідно до ст. 72 КК України, остаточно ОСОБА_7 призначено 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Згідно оскаржуваного вироку, 23.12.2021 р у вечірній час доби, обвинувачений ОСОБА_7 спільно із особою, стосовно якої матеріали було виділено в окреме провадження та зупинено у зв`язку із призовом за мобілізацією до лав ЗСУ, діючи спільно за попередньою змовою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перестрибнувши через паркан, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , далі зігнули металеві двері до сараю, розташованого на подвір`ї, звідки умисно повторно таємно викрали велосипед марки «Десна» вартістю 1000 грн. та зв`язку ключів. У подальшому, за допомогою металевого лому, зігнули металеву решітку на вікні будинку, пошкодили вікно, після чого через кватирку металопластикового вікна проникли до будинку, звідки таємно викрали: мікрохвильову піч марки «LG» вартістю 1133,33 грн, золотий чоловічий ланцюг «панцерне плетіння» 6 мм вартістю 36 000 грн., золотий хрестик вартістю 5000 грн., золотий чоловічий браслет «панцерне плетіння» вартістю 13 000 грн., дві золоті обручки загальною вартістю 8000 грн, золотий жіночий ланцюжок «плетіння павутинка» з підвіскою у формі серця вартістю 5000 грн., жіночий ланцюжок «плетіння якірне» вартістю 5000 грн, золотий хрестик вартістю 3000 грн., та жіноче кільце з камінням «олександрит» вартістю 6000 грн, та вийшли з будинку через вхідні двері, які відчинили ключем зі зв`язки, після чого з місця події зникли, розпорядившись в подальшому викраденим майном в особистих цілях, завдавши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 83 133,33 грн.

У подальшому, 10.12.2021 р., біля 14.00 год., обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою та спільно із невстановленою досудовим розслідуванням особою, стосовно якої матеріали виділено в окреме провадження, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_4 , перестрибнули через паркан на подвір`я, відкрили вхідні двері будинку, на яких навісний замок був заздалегідь пошкоджений невстановленою досудовим розслідуванням особою, проникли усередину будинку, звідки таємно викрали холодильник марки «LG» вартістю 3766,66 грн. та подовжувач електричний побутовий марки «Makel вартістю 119,66 грн., після чого з місця події зникли, розпорядившись викраденим майном в особистих цілях, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3886,32 грн.

Крім того, в один з днів початку січня 2022 р., обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою та спільно із невстановленою досудовим розслідуванням особою, стосовно якої матеріали виділено в окреме провадження, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, проникли на територію домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , та у подальшому проникли до сараю, розташованого на подвір`ї домоволодіння, звідки таємно викрали бензопилу марки «Байкал 45» вартістю 833,33 грн. та 30 метрів алюмінієвого кабелю типу АВВГ вартістю 390 грн., а всього таємно викрали майна, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1223,33 грн., після чого з місця події зникли, розпорядившись викраденим майном в особистих цілях.

Крім того, 12.01.2022 р., обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою та спільно із невстановленою досудовим розслідуванням особою, стосовно якої матеріали виділено в окреме провадження, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, проникли на територію домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_11 , та у подальшому підійшли до господарського приміщення, де невстановлена досудовим розслідуванням особа, за допомогою металевого прута зламала навісний замок на вхідних дверях, та разом проникли всередину приміщення, звідки таємно викрали насосну станцію (гідрофор) з двигуном торгової марки Aquario моделі ADB- 35 вартістю 1643,63 грн, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану загальну суму, після чого з місця події зникли, розпорядившись викраденим майном в особистих цілях.

Також, 04.02.2022 р.. приблизно о 23.00 год., обвинувачений ОСОБА_7 спільно із особою, стосовно якої матеріали було виділено в окреме провадження та зупинено у зв`язку із призовом за мобілізацією до лав ЗСУ, діючи спільно за попередньою змовою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_12 звідки з розташованого там гаражу умисно повторно таємно викрали: кувалду вагою 4 кг. вартістю 206,66 грн., ключ розвідний від 0до 36 мм довжиною 25 см. вартістю 216,66 грн, ключ ріжковий розміром 10х8 мм. вартістю 18,33 грн., ключ ріжковий розміром 12х14 мм. вартістю 11,66 грн., ключ ріжковий розміром 17х19 мм. вартістю 20 грн., ключ ріжково-накидний розміром 14 мм 2 шт. вартістю 35,33 грн., ключ ріжково-накидний розміром 17 мм вартістю 25 грн., ключ накидний шарнірний 10х12 мм. вартістю 136,66 грн., ключ для тормозних трубок з подвійним піджимом 9х11 мм. вартістю 36,66 грн., ключ свічковий 16 мм. вартістю 60 грн., ключ свічковий 18 мм. вартістю 70 грн., ключ шестигранник Г-образий 6 мм. вартістю 53,33 грн., ключ шестигранник Г-образний 8 мм. вартістю 53,33 грн., ключ шестигранник TORX Г-образний Т-27 вартістю 30 грн., 2 шестигранні головки 10 мм. вартістю 54,66 грн., 2 шестигранні головки 12 мм. вартістю 109,32 грн., шестигранну головку 14 мм. вартістю 25,66 грн., шестигранну головку 15 мм. вартістю 29 грн., 4 шестигранні головки 17 мм. вартістю 109,32 грн., 2 шестигранні головки 18 мм. вартістю 55,18 грн., шестигранну головку 19 мм. вартістю 30,92 грн., шестигранну головку 20 мм. вартістю 37,54 грн., 2 шестигранні головки 22 мм. вартістю 60 грн., 3 шестигранні головки 21 мм. вартістю 1123,62 грн., шестигранну головку 24 мм. вартістю 32,59 грн., шестигранну голівку 25 мм вартістю 37,54 грн., шестигранну головку 26 мм. вартістю 37,54 грн., 2 шестигранні головки 32 мм. вартістю 98,96 грн., напилок слюсарний плаский вартістю 50 грн., ключ балонний Г-образний 12 мм. вартістю 53,33 грн., ключ балонний Г-образний 13 мм. вартістю 53,33 грн., ключ балонний Г-образний 14 мм. вартістю 53,33 грн., ключ тріскачку розміром 19 см. вартістю 230 грн., перехідник з воротка з на головку 3/4 вартістю 176, 66 грн., сабвуфер «BLAUPUNKT» GTt 1200SC вартістю 1066,66 грн., а всього таємно викрали майна, завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3 540,11 грн., після чого з місця події зникли, розпорядившись викраденим майном в особистих цілях.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію дій зазначає, що вважає вирок у частині призначеного покарання є вкрай суворим для обвинуваченого з урахуванням усіх обставин справи, його особистості, а також наявності пом`якшуючих обставин, відсутністю обтяжуючих обставин.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що він щиро розкаявся, жалкує про скоєне.

За результатами розгляду апеляційної скарги обвинувачений просить вирок відносно нього змінити в частині призначеного покарання, а саме пом`якшити призначене покарання у вигляді позбавлення волі, застосувавши до нього дію ст.69 КК України.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду:

Обвинувачений підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити;

прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуваний вирок залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримано цих вимог закону.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєних ОСОБА_7 злочинів не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно суворості призначеного покарання та можливість призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання за інкримінованих йому діяннях, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер вчинення злочину, особу обвинуваченого та дійшов висновку про необхідність призначення покарання останньому у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував наступні обставини.

Місцевий суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував дані про його особу, а саме те, що: він раніше судимий, вчинив інкримінований злочин в період іспитового строку за попереднім вироком.

Крім того, з урахуванням особи винного, суспільної небезпеки та тяжкості вчинених діянь (п`ять епізодів крадіжки), а також факту засудження ОСОБА_7 02.08.2021 року за вчинення іншого кримінального правопорушення корисливої спрямованості, положень ч.3 ст.78 КК України, а також роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в частині неприпустимості повторного звільнення засудженого від відбуття покарання з випробуванням, якщо цією особою було вчинено новий злочин під час іспитового строку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дана обставина не дозволяє застосувати до обвинуваченого після призначення остаточного покарання положення ст.ст.69,75,76 КК України.

З урахуванням встановлених обставин, місцевий суд не знайшов підстав для застосування при призначенні покарання положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Більш того, вищевикладена позиція також зазначена у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 року ( справа № 243/7758/20).

Колегія суддів вважає, що врахувавши тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працевлаштованого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій статей за якими його засуджено та обрав найм`якіший спосіб складання вироків за ст.71 КК України.

Доводи обвинуваченого про неврахування судом його щирого каяття, яка згідно ст.66 КК України, мала б пом`якшити покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження та оскарженого вироку вбачається, що обвинувачений в суді першої інстанції у повній мірі визнав свою винуватість у скоєному, що було враховано судом під час призначення покарання.

Посилання обвинуваченого на наявність постійного місця проживання, на думку колегії суддів не можуть бути вирішальними обставинами, які дають підстави для застосування покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Таким чином, колегія суддів констатує, що підстави для застосування більш м`якого покарання обвинуваченому відсутні.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення

Вирок Ренійського районного суду Одеської області від 06.03.2023року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001247 від 24.12.2021року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4