Справа № 932/530/24
Провадження № 1-кс/932/230/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, в якому сторона обвинувачення просить застосувати до підозрюваного гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001451 від 01.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.11.2023 близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_4 перебуваючи поруч з адресою: АДРЕСА_2 , вступив в попередню змову з ОСОБА_8 з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчиненого в умовах воєнного стану, при цьому достовірно знаючи, 24.02.2022 указом Президента України №64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжено, останній раз Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 08.11.2023 № 3429-1X, 05:30 год. до 14 лютого 2024 року, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 , реалізуючи свій прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчиненого в умовах воєнного стану, проникли до приміщення, яке розташоване поруч з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що двері у вказаного приміщення було відчинено, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає і вони є непомітними для оточуючих, діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, діючи в групі, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 викрали майно з вказаного приміщення, яке належить ФОП « ОСОБА_9 », а саме: - бензиновий генератор виробника «Протон» модель «БГ-2800/А» станом вартістю 2 436,07 грн.; м?якоть телятини вагою 52 кг, визначити ринкову вартість не виявляеться можливим; - курдюк баранини вагою 1 кг 136 г, визначити ринкову вартість не виявляється можливим; жир телятини вагою 2 кг 544 г, визначити ринкову вартість не виявляється можливим; фарш телятини вагою 10 кг 40 г, визначити ринкову вартість не виявляється можливим;- філе куряче вагою 10 кг, визначити ринкову вартість не виявляється можливим; асорті куряче (м?ясо К 2 МК 2*25), вагою 100 кг, визначити ринкову вартість не виявляється можливим; олія виробника «Ольвія» артикулу «Соняшникова» об?ємом 10 л. у кількості 4 шт, вартістю 2 041,11 грн. оливки консервовані чорні нарізані торгової марки «Rino» масою 4,2 кг у кількості 2 шт. вартістю, 163,33 грн. перець консервований торгової марки «Rino» масою 2,9 кг вартістю 296,67 грн., таким чином на загальну суму 5537 грн. 18 коп.

Після чого ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 утримуючи викрадене майно при собі, зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили матеріальну шкоду на суму 5537 грн. 18 коп.

Умисні дії ОСОБА_4 які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинено повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчиненого в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України.

12 січня 2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

З клопотання слідує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування. На даний час слідством встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, сторона обвинувачення приходить до висновку про доцільність застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розмірі застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні заявив клопотання про забезпечення участі захисника для захисту його прав та інтересів під час розгляду клопотання про застосування запобіжного захисту. Зазначене клопотання ОСОБА_4 було задоволено, захисник залучений ухвалою.

Підозрюваний подав заяву слідчому судді про те, що його примусили до вчинення даного кримінального правопорушення. Підозру визнав частково. Пояснив, що перебував на місці події, разом із іншим учасником злочину ОСОБА_8 . Однак до м`яса не торкався, і не крав його, тому вважає себе не причетним до скоєння даного злочину. Також повідомив слідчому судді, що його змусили вчинити дане кримінальне правопорушення працівники оперативного підрозділу, для підвищення показників розкриття злочинів. Казали, що якщо він скоїть даний злочин, то йому нічого за це не буде, однак його обманули та привезли для застосування запобіжного заходу. Відмовитися від скоєння даного злочину не міг, оскільки боявся працівників поліції, був під їх впливом. Просить застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, оскільки переховуватись не буде, співпрацює зі слідством, має постійне місце проживання.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання. Зауважив, що слідчий суддя обмежив підозрюваного у його праві на захист, оскільки захисника не правильно залучили до участі у справі, оскільки він залучений для проведення окремої процесуальної дії, а треба було залучити його за призначенням, тому він не зможе подати апеляцію. Із клопотанням про застосування запобіжного заходу ознайомлюватись відмовився. Крім того, в ході розгляду заявив клопотання про постановлення окремої ухвали, проведення досудового розслідування та спрямування її до ТУ ДБР, оскільки відносно його підзахисного було скоєно злочин працівниками поліції та примушено до участі в інкримінованому злочині. У задоволенні такого клопотання відмовлено, оскільки стороною захисту не надано жодних доказів в підтвердження повідомлених фактів. Просив відмовити у задоволенні клопотання повністю з підстав необґрунтованості підозри та відсутності ризиків.

Вислухавши пояснення учасників провадження та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тримання під вартою може вважатися таким, що здійснюється відповідно до «процедури, встановленої законом», навіть якщо національні суди визнали, що мали місце певні процесуальні порушення у провадженні щодо винесення рішення про тримання під вартою, проте визнали тримання під вартою правомірним («Еркало проти Нідерландів» (Erkalo v. the Netherlands), §§ 55-56). Таким чином, навіть недоліки в рішенні про тримання під вартою не обов`язково тягнуть за собою незаконність відповідного періоду тримання під вартою за змістом частини 1 статті 5 («Єчус проти Литви» (Jeиius v. Lithuania), § 68; «Бенхем проти Сполученого Королівства» (Benham v. the United Kingdom), §§ 42-47).

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 стосується фізичної свободи людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі. ЇЇ положення не стосуються звичайних обмежень свободи пересування, які регулюються статтею 2 Протоколу № 4 («Де Томмазо проти Італії (De Tommaso v. Italy [GC]), § 80; «Крянге проти Румунії» (Creangг v. Romania [GC]), § 92; «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands), § 58).

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

В ході розгляду клопотання встановлено наступне.

Так, слідчим відділом ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001451 від 01.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

До скоєння даного кримінального правопорушення причетний гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що 30.11.2023 приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_4 перебуваючи поруч з адресою: АДРЕСА_2 , вступив в попередню змову з ОСОБА_8 з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчиненого в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчиненого в умовах воєнного стану, проникли до вищевказаного приміщення, де викрали майно, яке належить ФОП « ОСОБА_9 », а саме: бензиновий генератор виробника «Протон» модель «БГ-2800/А» станом вартістю 2 436,07 грн.; м?якоть телятини вагою 52 кг, курдюк баранини вагою 1 кг 136 г, жир телятини вагою 2 кг 544 г, фарш телятини вагою 10 кг 40 г, філе куряче вагою 10 кг, асорті куряче, вагою 100 кг, олія виробника «Ольвія» артикулу «Соняшникова» об?ємом 10 л. у кількості 4 шт, вартістю 2 041,11 грн. оливки консервовані чорні нарізані торгової марки «Rino» масою 4,2 кг у кількості 2 шт. вартістю, 163,33 грн. перець консервований торгової марки «Rino» масою 2,9 кг вартістю 296,67 грн., таким чином на загальну суму 5537 грн. 18 коп.

Після чого, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 із викраденим майном покинули місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

12 січня 2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами, а саме протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілої, протоколами допиту свідків, протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, протоколом перегляду відеозапису камер відеоспостереження місцевості, повідомленням про підозру, висновками експерта щодо вартості викраденого майна, та іншими доказами у сукупності.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Причетність ОСОБА_4 до скоєння інкримінованого злочину, не викликає жодних сумнівів. Так, підозрюваний частково визнає підозру, повідомивши слідчому судді, що дійсно перебував на місці скоєння цього кримінального правопорушення. Зібраних слідчим доказів є достатньо для того, щоб об`єктивно зв`язати ОСОБА_4 із вчиненим злочином, тобто він дійсно вчинив даний злочин, та скоїв крадіжку.

З огляду на визнання підозрюваним обставин вчинення злочину, та аналізуючи зібрані органом досудового розслідування матеріали, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Слідчим суддею відхиляються твердження підозрюваного про те, що його примусили до вчинення даного злочину працівники поліції, і він вчинив злочин під примусом та під впливом тяжких обставин. Так, зазначені факти не підтверджені будь-якими доказами. Із відповідними заявами до правоохоронних органів, зокрема, ДБР, підозрюваний не звертався, хоча факт примушування до вчинення злочину, як він сам повідомив, мав місце у листопаді 2023 року. Фактичні обставини скоєння злочину встановлені, об`єктивна сторона кримінального правопорушення виконана самим підозрюваним, тому доводи про те, що даний злочин вчинений ним не добровільно, не знайшли свого підтвердження. Підозрюваний мав можливість у будь-який момент відмовитись від скоєння цього кримінального правопорушення, тому такі пояснення підозрюваного слід розцінити як намагання ввести в оману суд та применшити свою участь у кримінальному правопорушенні.

З цих же підстав, заяви захисника та підозрюваного про вжиття заходів реагування та постановлення окремої ухвали чи звернення до ДБР, слід залишити без задоволення, у зв`язку з їх необґрунтованістю та відсутністю належних доказів.

Стосовно ризиків, на існування яких вказує прокурор, слід зазначити таке.

Під час обрання запобіжного заходу мають враховуватися не лише загальні, але й спеціальні критерії, що визначені як мета та підстави для ухвалення рішення. Вони визначені у ст. 177 КПК. Зокрема, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК).

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджується, оскільки як убачається з сайту «Судова влада», розділ «стан розгляду справ», відносно підозрюваного направлено до суду кілька обвинувальних актів, зокрема, до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в рамках яких запобіжний захід не обирався взагалі, або не був продовжений. При цьому підозрюваний, як видно з ухвал про призначення проведення підготовчого провадження, приймає участь у засіданнях, тобто добровільно виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, з`являється до суду та до слідчого. Також підозрюваний має постійне місце проживання у м. Дніпро, працює неофіційно, одружений, тобто має певні соціальні зв`язки у місці проживання, а отже ризик переховування відсутній.

Водночас тяжкість покарання за злочин, не може бути визначальним критерієм для визначення ступеню ймовірності переховування ОСОБА_4 , тому зазначений ризик не знайшов свого підтвердження.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України об`єктивно існує, оскільки підозрюваний має судимість, а тому схильний до вчинення корисливих злочинів.

Найсуворішим видом запобіжних заходів є тримання під вартою, що є винятковим та застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти перешкоджанню кримінальному провадженню та/або вчиненню інших злочинів.

Враховуючи особу підозрюваного, тяжкість злочину, наявність постійного місця проживання, наявність дружини, виконання підозрюваним раніше застосованих запобіжних заходів, визнання підозри, приходжу до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є вкрай суворим та не відповідає обставинам кримінального провадження. Вважаю, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати житло у нічний час, є цілком достатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечить дотримання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Таким чином, приходжу до висновку про застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту за місцем проживання, із забороною залишати це житло з 20 год. 00 хв. вечора до 07 год. 00 хв. ранку наступного дня, та з покладенням процесуальних обов`язків, а саме: з`являтись за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд; не покидати територію м. Дніпро без дозволу слідчого чи прокурора.

З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання сторони обвинувачення слід відмовити.

Стосовно посилань захисника на порушення його права на апеляційне оскарження та порушення права на захист підозрюваного, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини від 1950 року кожна людина, обвинувачена у вчиненні кримінального злочину має право захищати себе особисто чи використовувати правову допомогу захисника на свій власний вибір, або, якщо вона не має коштів для оплати правової допомоги захисника, одержувати таку допомогу безкоштовно, якщо цього вимагають інтереси правосуддя.

Так, відповідно до ст. 48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника. Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, зокрема, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 53 КПК України, суд залучає захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може з`явитися до судового засідання.

З матеріалів клопотання видно, що підозрюваний відмовився від захисника та бажав захищати свої права самостійно, і це не було пов`язано з матеріальним станом (а.с. 72).

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року задоволено клопотання підозрюваного та доручено керівнику Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги призначити адвоката для здійснення захисту ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України для проведення невідкладної процесуальної дії, та забезпечити прибуття адвоката для участі у кримінальному провадженні, а саме у вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001451, яке відбудеться у приміщенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в залі № 4 на 15 год. 30 хв. 25 січня 2024 року.

Зі змісту резолютивної частини ухвали убачається, що захисник був залучений для проведення невідкладної процесуальної дії здійснення захисту ОСОБА_4 під час розгляду клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак захисник ОСОБА_5 відмовився ознайомлюватись із матеріалами клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та повідомив в судовому засіданні, що він не зможе подати апеляційну скаргу і порушується право на захист підозрюваного.

Слідчий суддя звертає увагу, що під час проведення окремої процесуальної дії захисник має ті ж самі права й обов`язки, що й захисник, який здійснює захист протягом кримінального провадження, оскільки не може бути ніяких розбіжностей у визначенні обсягу його процесуальних прав залежно від того, чи постійно він бере участь у кримінальному провадженні, чи його роль є епізодичною.

Тому доводи захисника ОСОБА_5 є хибними, оскільки захисник, який призначений для вчинення окремої процесуальної дії, має такі самі права, що й постійний захисник, в тому числі подати апеляційну скаргу та іншим чином захистити права підозрюваного.

Підсумовуючи викладене, вважаю можливим відмовити у задоволенні клопотання слідчого, та з урахуванням обставин кримінального провадження, особи підозрюваного та його відношення до скоєного, застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 181, 193, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши залишати це житло з 20 год. 00 хв. вечора до 07 год. 00 хв. ранку наступного дня.

Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

-з`являтись за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд;

-не покидати територію м. Дніпро без дозволу слідчого чи прокурора;

Ухвалу направити до відділу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього даної ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло у вечірній та нічний час, в т.ч. у період комендантської години, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали встановити до 13.03.2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ