Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1839/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власників майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника - адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18.09.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події 12.09.2023 на автомобільній дорозі неподалік від будинку АДРЕСА_1 , а саме: деревину в колодах породи вільха в кількості 145 колод, автомобіль марки DAF модель XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору в складі з напівпричепом марки SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_8 , проживаючій в АДРЕСА_2 , автомобіль марки Урал моделі 5557, тип спеціалізований вантажний оранжевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належите ОСОБА_9 , проживаючого в АДРЕСА_3 , із забороною власникам та/або законним володільцям можливості відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль марки DAF модель XF 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_1 червоного кольору в складі з напівпричепом марки SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_8 , автомобіль марки Урал модель 5557 тип спеціалізований вантажний оранжевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 . При цьому, зазначає, що 12.09.2023 працівниками ВП №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області без дозволу власника провели огляд автомобіля марки DAF модель XF 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_1 в складі з напівпричепом марки SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , де вилучили товаро-транспортну накладну та сам автомобіль з напівпричепом. Звертає увагу, що водієм автомобіля було надано пояснення працівникам поліції, що дану деревину він везе в смт. Оржів Рівненської області з міста Житомира та ніякої незаконної порубки не здійснював. Вважає, що слідчий жодним чином не обґрунтував необхідності накладення арешту на майно осіб, котрі не мають жодного відношення до кримінального правопорушення, оскільки вказана вище лісопродукція не належить їм та не має жодного відношення до кримінального провадження. Наголошує, що дані лісоматеріали перевозились згідно договору про перевезення вантажів ТОВ «ОДЕК», а автомобіль з напівпричепом взагалі у власності перевізника та набуто законним шляхом, будь-яких доказів того, що дане майно було набуто злочинним шляхом надано не було, спеціальна конфіскація в даному кримінальному правопорушенні не передбачена. Зазначає, що автомобіль належить фізичній особі, котрий здійснює законну підприємницьку діяльність, пов`язану з автоперевезеннями, що створює великі перешкоди і незручності саме для власника майна та його підприємницької діяльності. Звертає увагу, що судом при постановленні ухвали критеріїв, визначених у ст.98 КПК України за якими зазначене майно відноситься до речових доказів не зазначено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, слідчий СВ ВП №4 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_10 , обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, в провадженні СВ ВП №4 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження за №0000304 від 13.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК кодексу України

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 12.09.2023, на автомобільній дорозі неподалік від будинку АДРЕСА_1 , було зупинено автомобіль марки DAF модель XF105.460 реєстраційний номер НОМЕР_1 в складі з напівпричепом марки SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_2 , завантажений деревиною в колодах породи вільха в кількості 145 колод, водій якого ОСОБА_11 не надав документів про походження деревини. Під час проведення огляду місця події вилучено вказані транспортні засоби разом з деревиною, які в подальшому постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000304 від 13.09.2023.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що 12.09.2023, близько 16 години він повертався додому із с. Вила Романівського району Житомирської області до місця свого проживання в с. В`юнки через ліс. У вказаний час він побачив як автомобіль марки Урал помаранчевого кольору реєстраційний номер НОМЕР_3 здійснює навантаження деревини породи вільха на вантажний автомобіль марки DAF червоного кольору, реєстраційний номер якого він не запам`ятав. Під`їхавши ближче до вантажного автомобіля він побачив що на колодах деревини породи вільха відсутні бірки, після чого він одразу ж зрозумів, що деревина є краденою. Також візуально він помітив, що деревина вирізалась на ділянці місцевості, що на відстані близько 300 метрів від автомобільної дороги та на відстані близько 1 км. від с. В`юнки. Також на місця події був присутній його знайомий ОСОБА_13 , який знімав дану подію на відеозапис. Також він був присутній на місці порубки та особисто бачив повалені дерева породи вільха.

Вилучені речі є засобами та предметами злочину, їх визнано речовими доказами, а тому з метою їх збереження і проведення у подальшому судових експертиз слідчий просив задовольнити клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, та що майно, на яке накладено арешт та зазначене в клопотанні, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному проваджені і ці обставини доведено доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження і використання як доказів у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим та слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановлено, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слід накласти арешт, відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні прокурора.

Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно вилучене в ході проведення огляду місця події, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

Слідчим суддею також враховано початкову стадію досудового розслідування, яке розпочато лише 12.09.2023, та необхідність проведення експертних досліджень у даній категорії провадження.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна, викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

При цьому, розгляд клопотання органу досудового розслідування, судом першої інстанції проведено у порядок та спосіб визначеним КПК України, як і створені всі умови для реалізації права на захист та доступу до суду, у тому числі, й власника майна, подання клопотань, заперечень, тощо.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб, у тому числі і ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що арешт майна - це тимчасовий захід, а тому власник майна не позбавлений права звернутися з клопотанням про зняття арешту в разі не проведення слідчих дій з вказаним майном протягом тривалого часу або встановленням обставин, які впливають на необхідність подальшого такого арешту, або у разі , коли підстави для арешту відпали.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, накладення арешту на майно із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є предметом та доказом вчинення кримінального правопорушення та підлягає збереженню.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18.09.2023, якою накладено арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події 12.09.2023 на автомобільній дорозі неподалік від будинку АДРЕСА_1 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :