П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 643/2797/19

провадження № 51-4368км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

(у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_8

(у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пужайково Балтського району Одеської області, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням, призначеним за вироком Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2019 року, ОСОБА_8 призначено остаточне покарння у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Цим же вироком визнано винуватим та засуджено ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року зазначений вирок місцевого суду змінено, виключено з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку про призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК, постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та звільнено його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 вчинили ряд крадіжок з проникненням у гаражі, а саме:

- 03 грудня 2018 року приблизно о 01 год 20 хв на території гаражного кооперативу «Автомобіліст» проникли до гаража № НОМЕР_1 , звідки викрали майно потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 4095 грн; а о 01 год 30 хв із гаража № НОМЕР_1 викрали майно потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 8412,71 грн;

- 18 січня 2019 року в темну пору доби проникли до гаража № НОМЕР_2 , звідки викрали майно потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 14172,79 грн, а також до гаража № НОМЕР_3 , звідки викрали майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 2227,50 грн;

- 04 лютого 2019 року вночі на території гаражного кооперативу «Світлячок-2» проникли до гаража № НОМЕР_4 , звідки викрали майно потерпілого ОСОБА_14 на загальну суму 4081,99 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Сторона обвинувачення вважає безпідставним звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, не врахував характеру та ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який вчинено за попередньою змовою групою осіб із проникненням у приміщення, кількості епізодів злочинної діяльності (5 епізодів) та короткий проміжок часу між їх вчиненням, даних про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК. Зазначає, що характеризуючі дані про ОСОБА_8 були враховані судами попередніх інстанцій і стали підставою для призначення йому покарання у розмірі, наближеному до мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 185 КК.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги касаційної скарги, просив її задовольнити, а захисники та засуджений ОСОБА_8 заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, вважали рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими і просили залишити їх без зміни.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, Суд під час оцінки касаційних доводів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судами попередніх інстанцій.

Висновки судів обох інстанцій щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, установлених у вироку місцевого суду, ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, у тому числі на показаннях засудженого, який визнав вину у скоєнні інкримінованого йому діяння, і в касаційній скарзі не заперечуються.

Доводи касаційної скарги прокурора зводяться до незгоди із застосуванням до ОСОБА_8 положень інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із вироку місцевого суду, під час призначення покарання засудженому ОСОБА_8 було враховано ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, відомості, які характеризують останнього, обставини, які пом`якшують (щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілому) та обтяжують (рецидив злочинів) покарання.

Суд першої інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_8 вчинив 5 епізодів умисного тяжкого корисливого злочину, є сиротою, має постійне місце проживання та реєстрації, проживає разом із сестрою, неодружений, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи наведене, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, негативну оцінку останнім своїх дій та його щире розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданої його злочинними діями шкоди, суд першої інстанції, дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства та застосував до нього положення ст. 75 КК.

Сторона обвинувачення не погодилася із таким висновком місцевого суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та оскаржила вирок в апеляційному порядку у зв`язку із невідповідністю призначеного місцевим судом ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, яке, на переконання прокурора, є явно несправедливим через м`якість, а також у зв`язку із безпідставним застосуванням положень ст. 75 КК.

В ході апеляційної перевірки суд апеляційної інстанції визнав неспроможними аргументи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та погодився із висновком місцевого суду в цій частині.

Однак колегія суддів вважає, що апеляційний суд належним чином не обґрунтував прийнятого ним рішення з огляду на таке.

Окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення засудженого від його відбування з випробуванням. Суд має належним чином вмотивувати таке рішення, дослідити та оцінити всі обставини, що мають значення для справи, а також врахувати, що приписи ст. 75 КК застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.

З матеріалів цього кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 в короткий проміжок часу (03 грудня 2018 року, 18 січня та 04 лютого 2019 року) за попередньою змовою із ОСОБА_9 спланував та вчинив 5 епізодів крадіжок з проникненням до приміщень, брав активну участь у вчиненні цих неодноразово вчинених кримінально караних діянь.

В ході касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності. Так, вироком Київського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2022 року він був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК.

При цьому кримінальні правопорушення, які інкриміновані ОСОБА_8 за попереднім вироком, останній вчинив в той самий проміжок часу (15 січня 2019 року), що й злочини у цьому кримінальному провадженні, що вказує на стійку антисоціальну поведінку засудженого, схильність до вчинення кримінально-караних посягань на власність та небажання ставати на шлях виправлення.

З оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що залишаючи вирок місцевого суду без змін в частині застосування до ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд допустив формальний підхід до вирішення питань, порушених прокурором перед цим судом в апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується із твердженнями касаційної скарги прокурора про те, що враховані судами попередніх інстанцій відомості, які характеризують ОСОБА_8 , у тому числі інформація про сімейний стан останнього (наявність дружини та дитини), обґрунтовано стали підставою для призначення йому покарання у розмірі, наближеному до мінімальної межі, визначеної санкцією ч. 3 ст. 185 КК, однак є недостатніми для застосування до ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК слід визнати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а протилежні висновки апеляційного суду - необґрунтованими.

Отже, касаційну скаргу прокурора слід задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, який необхідно провести з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 433, 436 - 438, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3