Ухвала

Іменем України

28 грудня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000863 відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України -

встановив:

При оголошенні перерви для продовження дослідження матеріалів кримінального провадження та неявки захисника ОСОБА_15 , прокурор ОСОБА_3 заявила письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на практику ЄСПЛ.

Клопотання обґрунтовує тим, що у ході судового розгляду кримінального провадження та вивчення відомостей щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 установлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В своєму клопотанні зазначила, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлено обставин, зокрема за віком чи станом здоров`я, які унеможливлювали утримання обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення.

Вважає, що вказані обставини, зокрема суворість покарання, яке може бути призначене у випадку доведеності вини обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, яке має значний суспільний інтерес, можуть спонукати його до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що дає обґрунтовану підставу вважати про наявність ризику того, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

На теперішній час встановлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не відпали і продовжують існувати.

Враховуючи особу обвинуваченого та тяжкість злочинів, який йому інкримінований, його звільнення з-під варти може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного тривалого часу.

У зв`язку із зазначеним вважає, що обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім стримуючим засобом, не здатне запобігти зазначеним ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Щодо клопотання сторони захисту, а саме захисника ОСОБА_14 , який діє в інтересах ОСОБА_16 заперечувала, тому як судом вже вирішувалось питання щодо скасування арештів.

Захисник ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 заперечувала щодо продовження запропонованого прокурором запобіжного заходу, просила звільнити з-під варти її підзахисного, зачитавши письмові заперечення.

Зазначила в своєму запереченні, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.ст.184, 199 КПК України, оскільки не містить викладу обставин, які свідчать про те, що існують заявлені прокурором ризики, передбачені п.п.1.3 ч.1 ст.177 КПК.

Наголосила, що у клопотанні прокурора відсутні будь-які підстави, якими санкціонується тримання під вартою ОСОБА_6 протягом тривалого часу, що не відповідає принципу захисту від свавілля, встановленому зокрема практикою ЕСПЛ.

Крім того, зауважила, що прокурором в поданому клопотанні про продовження строку тримання під вартою не наведено жодного доказу того, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі, матиме намір переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню або йому буде повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Також, на її переконання, прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_10 , також заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зазначив, що тривале перебування під вартою обвинуваченого, а саме, понад рік стороною обвинувачення не обґрунтоване, клопотання сторони обвинувачення ґрунтується лише на аналогічних попередніх клопотань обставинах та ризиків. Також послався на практику ЄСПЛ. Вважав, що у суду є достатні правові підстави для перегляду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Інші захисники також просили суд змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на інший більш м`який.

Окрім того, захисник ОСОБА_14 просив суд розглянути по суті клопотання про скасування арешту з майна, належного ОСОБА_16 , яке не було розглянуто судом у попередньому судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника, просив суд змінити йому тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, заслухавши клопотання прокурора і захисників, дослідивши їх доводи і обґрунтування, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , та клопотання сторони захисту про скасування арешту з майна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання… обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів дізнання та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого… обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому… обвинувачується.

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

На переконання суду, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачуються, передбачають, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_6 понад рік перебуває під вартою, не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено лише наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема враховуючи особистість обвинуваченого, який раніше судимий за умисні злочини, та відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі.

Окрім того, судом досліджено письмове клопотання захисника ОСОБА_14 , в якому він просить суд, скасувати арешт на автомобіль марки SKODA OKTAVIA TOUR державний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року та повернути ОСОБА_16 автомобіль марки "SKODA OKTAVIA TOUR" державний номер НОМЕР_1 з ключами та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За приписами ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою… суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна…, якщо вони доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Питання тривалості обмеження права на мирне володіння майном, оцінюється судом з урахуванням практики ЄСПЛ. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

З огляду на викладене, суд враховує, що арешт майна триває протягом тривалого часу, суду не надано доказів існування підстав для проведення будь-яких додаткових досліджень або дій пов`язаних з арештованим майном, а тому суд вважає, що подальший арешт майна, як ступінь втручання у права і свободи заявника не виправдовує потреби кримінального провадження, відтак потреба в його подальшому застосування відпала, в зв`язку з чим накладений арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 131, 177, 181-183, 194, 331, 350 КПК України, суд -

ухвалив:

Оголосити перерву у судовому провадженні до 09 січня 2024 року о 16.00 годині. Резервним днем визначити: 13 лютого 2024 року о 15.00 годині, 22 лютого 2024 року о 14.00, 29 лютого 2024 року о 14.00 годині.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 лютого 2024 року.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - залишити без задоволення.

Клопотання ОСОБА_16 в особі представника ОСОБА_14 про скасування арешту з майна - задовольнити.

Скасувати арешт на автомобіль марки Skoda Octavia Tour державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2022 року та повернути ОСОБА_16 вищевказаний транспортний засіб з ключами та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Копію резолютивної частини ухвали вручити захисникам, прокурору і обвинуваченому ОСОБА_6 , направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1