ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні. в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 у відповідність із законом та звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 у відповідність із законом шляхом визнання ухвали Верховного Суду України від 30.05.2000 такою, що постановлена з істотним порушенням прав людини, та її скасування, визнання вироку суду від 14.12.1999 таким, що втратив чинність, та звільнення засудженого від відбування покарання, відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що до компетенції суду першої інстанції не належить розгляд питання щодо скасування рішень суду касаційної інстанції. Надаючи оцінку клопотанню ОСОБА_6 , суд прийшов до висновку, що позиція засудженого фактично зводиться до незгоди з рішенням Верховного Суду України, яке в даному випадку є остаточним та не може бути оскаржене.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зауважує, що звернувся до суду першої інстанції з вимогою про приведення у відповідність до вимог закону рішення суду касаційної інстанції в порядку ст. 539 КПК України, а висновки суду щодо перегляду рішення ВСУ від 30.05.2000 року є хибними. Вказує, що суд першої інстанції з метою повного, об`єктивного розгляду не витребував з Дніпровського апеляційного суду матеріали кримінальної справи №1-175199.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження дотримано в повному обсязі, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання:

1) про відстрочку виконання вироку;

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким;

4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;

5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;

6) про звільнення від покарання за хворобою;

7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;

8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;

9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;

10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;

11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;

12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;

13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;

14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року засуджений за ст. ст. 93 п.п. «а», «г», «е», «з», «і», 86 ч. 2, 140 ч. 2, 193 ч. 3, 142 ч. 3, 208 КК України до виключної міри покарання - розстрілу.

Ухвалою Верховного Суду України від 30 травня 2000 року покарання у виді смертної кари, призначене ОСОБА_6 вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року, змінено на довічне позбавлення волі.

З наданих матеріалів видно, що засуджений ОСОБА_6 на даний час відбуває покарання за вищевказаним вироком суду, зміненим ухвалою Верховного Суду України, який набрав законної сили.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що процедура приведення вироку, що виконується, у відповідність із законом застосовується у випадках, якщо набрав чинності новий закон, який має значення для відбування особою покарання, зокрема якщо новий закон таке покарання скасовує або пом`якшує.

Зі змісту заяви ОСОБА_6 та його апеляційної скарги вбачається, що останній не порушує питання про приведення вироку щодо нього у відповідність із вимогами будь-якого нового закону. Натомість заявник вказує, що закону не відповідає ухвала Верховного Суду України від 30 травня 2000 року з огляду на те, що остання, на його думку, постановлена з істотним порушенням вимог КПК України, прав людини та основоположних свобод, правових позицій ЄСПЛ.

Приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року щодо ОСОБА_6 у відповідність із вимогами закону, на думку апелянта, має відбутися у формі скасування ухвали Верховного Суду України від 30 травня 2000 року, що тягне визнання вказаного вироку таким, що втратив чинність, та звільнення самого засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, фактично позиція обвинуваченого зводиться до висловлення незгоди із рішенням Верховного Суду України, яке набрало законної сили та є остаточним, і порушення перед судом першої інстанції питання, яке виходить за межі його компетенції, про перегляд цього рішення. Із цих міркувань суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання. Колегія суддів із законністю та обгрунтованістю такого рішення погоджується і підстав для його скасування або зміни не вбачає.

Доводи апеляційної скарги засудженого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки полягають в особистих суб`єктивних міркуваннях останнього з приводу висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, з якими колегія суддів не може погодитись.

Посилання ОСОБА_6 на те, що судом першої інстанції не було витребувано від суду апеляційної інстанції матеріали справи № 1-175/99, колегія суддів вважає такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги і не свідчать про істотну неповноту судового розгляду, оскільки клопотання засудженого було відхилене судом першої інстанції з підстав, перевірка яких не потребує безпосереднього дослідження матеріалів відповідного кримінального провадження.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 у відповідність із законом та звільнення від відбування покарання,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4