Справа № 452/3502/23
Провадження № 1-кп/452/138/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

та його представника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 від 4 серпня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ралівка Самбірського району Львівської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень (кримінальних проступків), передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення (кримінальні проступки) при наступних обставинах.

03 серпня 2023 року , близько 19:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік залізничного вокзалу по вул. Вокзальна у м. Самбір Львівської області, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар кулаком лівої руки в праву ділянку обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця у правій виличній ділянці, що згідно висновку експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за частиною 1 статті 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 03 серпня 2023 року , близько 19:05 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік залізничного вокзалу по вул. Вокзальна у м. Самбір Львівської області, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар ліктем в ділянку носа, декілька ударів кулаком в обличчя, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження, а саме: травму носа у вигляді закритого перелому кісток спинки носа зі зміщенням кісткових відламків, рани у лівій навколо орбітальній ділянці, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткотривалим розладом здоров`я, крововиливу у сполучнотканній оболонці лівого ока, сінців у правій та лівій навколоорбітальних ділянках, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за частиною 2 статті 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України визнав повністю та підтвердив обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, які викладені в обвинувальному акті, вказавши, що вони були встановлені правильно і всі ці обставини він визнає повністю. При цьому показав, що дійсно, 03 серпня 2023 року, близько 19:00 год., перебуваючи неподалік залізничного вокзалу по вул. Вокзальна у м. Самбір Львівської області наніс удари потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Бив руками по обличчю. В той час перебував у стані алкогольного сп`яніння. Про скоєне шкодує. Мав намір відшкодувати потерпілим витрати на лікування, але у зв`язку з відсутністю грошових коштів цього не зробив. Просив призначити йому покарання у виді штрафу.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також не оспорювали фактичні обставини провадження, втім вважали, що обвинувачений заслуговує на максимально суворе покарання.

Таку думку висловив і представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 .

Аналізуючи показання обвинуваченого суд приймає їх до уваги, оскільки вони не містять істотних суперечностей та знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, доводять обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (кримінальних проступків), при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши обвинуваченому та потерпілим про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (кримінальних проступків) при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 та як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, потерпілому ОСОБА_6 .

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд, враховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відноситься, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до кримінальних проступків; обставини їх вчинення; дані про особу обвинуваченого, який є молодою особою, психічно і фізично здоровий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра (а.с. 38,39), має стійкі соціальні зв`язки - постійне місце проживання, де характеризується задовільно (а.с. 41,42); раніше не судимий (а.с.40).

У відповідності зі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжуєь покарання ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд не погоджується з позицією прокурора ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_9 про наявність такої пом`якшуючої обставини як щире каяття з огляду на таке.

Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, як обставини, що впливає на призначення покарання, передбаченої ст. 66 КК України, правових позицій, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність.

Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття.

Як зазначив ВС у Постанові від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19 зазначив, що «розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди».

Також ВС у Постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 520/16394/16-к зазначив, що «той факт, що засуджений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки».

Хоча обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину у вчинених інкримінованих кримінальних правопорушеннях, втім, вибачення у потерпілих не просив, ніяким чином не висловив бажання залагодити провину, отже на переконання суду не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що ОСОБА_8 офіційно не працює, отже не має джерела для сплати штрафу, позицію потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання для обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, обрати йому покарання за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень, суд, призначаючи покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

З урахуванням викладеного, суд визначає остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 згідно ч. 1 ст.70 КК України з застосуванням принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався, необхідності у його застосуванні у судовому провадженні не вбачається.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати, речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд , -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (кримінальних проступків), передбачених ч.1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

?за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт;

?за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 160 (ста шістдесяти) годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення меньш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді 160 (ста шістдесяти) годин громадських робіт.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Судові витрати, речові докази по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 394 КПК України.

Головуюча суддя