Номер провадження: 11-сс/813/2008/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 01.12.2023, якою в межах к/п №0001697 від 30.11.2023 стосовно:

ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тбілісі респ. Грузія, громадянина респ. Грузія, із середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001697 від 30.11.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України було частково задоволено клопотання ст. слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 28.01.2024 включно, в межах строку досудового розслідування, із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 805 200 грн. та покладенням на останнього у разі внесення застави строком до 28.01.2024 включно певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, здійснення незаконного впливу на потерпілу та свідків у провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, того, що він є громадянином іншої держави, не має на території України зареєстрованого місця проживання, офіційно не працює; свідки не були безпосередньо допитані судом; на утриманні у підозрюваного перебуває вагітна дружина та малолітня дитина, офіційного джерела доходу він не має, що може спонукати його, з огляду на ймовірну потребу грошей, на вчинення іншого кримінального правопорушення з корисливих мотивів.

Водночас, врахувавши положення ч. 4 ст. 182 КПК України, а також з урахуванням обставин вчинення злочину з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб в умовах дії воєнного стану на території України, розмір заподіяної майнової шкоди, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_9 застави в якості альтернативного запобіжного заходу з виходом за межі, встановлені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та невмотивованою з огляду на наступні обставини:

- всупереч вимог ст. 62 Конституції України, слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15; ч. 4 ст. 185 КК України, в той час як в матеріалах провадження відсутні належні та достатні докази його вини, зокрема, відсутні експертні висновки;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що заявлені у клопотанні слідчого ризики мають незначний ступінь небезпеки з огляду на те, що ОСОБА_9 в розумінні ч. 1 ст. 29 ЦК України має в Україні місце постійного проживання, має сім`ю, в якій ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син, дружина підозрюваного вагітна, підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком до 28.01.2024 включно, звільнити ОСОБА_9 з-під варти та покласти на нього відповідні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 01.12.2023 ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 7-10), а санкція зазначеної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, зокрема, у тому, що останній разом із ОСОБА_12 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, 30.11.2023 приблизно о 10:30 год., діючи умисно, за попередньою домовленістю, не розподіляючи між собою ролей, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, будучи впевненими, що за їх діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації спільного злочинного умислу, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, проникли до приміщення тамбуру квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , де, шляхом пошкодження замка вхідних дверей, проникли до кв. АДРЕСА_2 , звідки таємно з корисливих мотивів викрали майно, належне ОСОБА_13 , а саме грошові кошти у сумі 45 000 грн., 6800 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 30.11.2023 становить 247 351, 36 грн. та золоті сережки, вагою 1,5 грамів, вартістю 3500 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 295 851, 56 грн., після чого місце вчинення злочину покинули, отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, проте були зупиненні співробітниками Управління патрульної поліції.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: копією рапорту інспектора УПП в Одеській обл. ДПП ОСОБА_14 від 30.11.2023 (т. 1, а.с. 108); протоколом огляду місця події від 30.11.2023 (т. 1, а.с. 110-126); протоколом огляду від 30.11.2023 (т. 1, а.с. 127-141); протоколом допиту потерпілої ОСОБА_13 від 30.11.2023 (т. 1, а.с. 143-145); копіями скрін-шотів із додатку «YCC365 Plus», долучених потерпілою ОСОБА_13 , на яких зафіксована подія крадіжки, що мала місце в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 149-188); протоколами допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 від 30.11.2023 (т. 1, а.с. 189-193, 194-197, 198-200 та 201-203 відповідно), а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Що стосується посилань захисника на відсутність в матеріалах провадження належних та достатніх доказів вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, апеляційний суд зауважує на передчасності таких доводів та наголошує на тому, що, відповідно до положень ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості, належності та достовірності доказів буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, внаслідок чого суд апеляційної інстанції на даній стадії провадження позбавлений можливості надавати оцінку допустимості доказів, оскільки досудове розслідування кримінального провадження триває.

Натомість, на теперішній час вирішується лише питання щодо наявності правових підстав для застосування стосовно підозрюваної особи запобіжного захисту, тому, на переконання колегії суддів, зібраних органом досудового розслідування на даній стадії кримінального провадження доказів достатньо для переконання стороннього спостерігача у тому, що ОСОБА_9 причетний до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Надаючи оцінку посиланням захисника на те, що заявлені у клопотанні слідчого ризики, передбачені ст. 177 КПК України мають незначний ступінь небезпеки, апеляційний суд наголошує на безпідставності таких тверджень з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, колегія суддів, не погоджуючись із твердженнями сторони захисту, зауважує на тому, що в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на потерпілу та свідків у провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у закінченому замаху на вчинення тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років; є громадянином іншої держави респ. Грузія, що свідчить про безперешкодну можливість для нього покинути територію України в будь-який час; зареєстрованого місця проживання на території України не має; офіційно не працевлаштований, тобто не має засобів до існування; особисто знає потерпілу та місце її проживання, має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та анкетними даними свідків; наразі розшукується компетентними органами респ. Італія для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення на її території особливо тяжких злочинів, пов`язаних із посяганням на життя особи (т. 1, а.с. 35-80); раніше притягувався до кримінальної відповідальності на території України за вчинення аналогічного умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (т. 1, а.с. 205-207).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги твердження захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_9 має сім`ю та малолітнього сина на утриманні, дружина підозрюваного вагітна та останній позитивно характеризується за місцем проживання, проте наголошує на тому, що вказані обставини не зменшують ризики, встановлені апеляційним судом вище та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів критично оцінює посилання сторони захисту на те, що підозрюваний ОСОБА_9 має в Україні місце постійного проживання, натомість, відповідно до довідки посадових осіб ДПС України від 16.07.2019, ОСОБА_9 перетнув державний кордон України (в`їзд) 16.10.2016 (т. 2, а.с. 11) та із зазначеного часу своє перебування на території України, всупереч вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не узаконив та на передбачених законом підставах не отримав посвідку на тимчасове або постіи?не проживання на території держави.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_9 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 01.12.2023, якою стосовно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.01.2024 включно, із визначенням застави в розмірі 805 200 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4