ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом, який перебуває на посаді солдата резерву військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні №0001232,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року було задоволено клопотання слідчого СВ Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та продовжено підозрюваному ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2023 року.

Рішення суду обґрунтовано тим, що надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, що попередньо кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується протоколом огляду місця події від 16.09.2023, протоколом огляду трупу від 16.09.2023; показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновком судово-медичної експертизи трупу №1032/Е.

Також слідчий судді прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, з огляду на особу ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, крім того судом враховано, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину на території Новомосковського району Дніпропетровської області, хоча сам зареєстрований та проживає на території інших населених пунктів. Взяв слідчий суддя до уваги й те, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем, може вплинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків.

Крім того, слідчий суддя врахував наявність стійких соціальних зв`язків у підозрюваного, його сімейний стан, перебування на його утриманні малолітньої дитини, зареєстроване місце проживання, бажання продовжувати військову службу, однак ці обставини кожен окремо та у своїй сукупності не можуть слугувати достатньою підставою для обрання підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Дії, які інкримінуються підозрюваному, мають виняткову суспільну небезпечність, оскільки відбулися в період триваючої збройної агресії Російської Федерації. Означене є беззаперечною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вони не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, а клопотання захисника про обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є не достатньо обґрунтованим, тому визнається таким, що не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року скасувати та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Посилається на те, що слідчий суддя у порушення норм ч.2 ст. 193 КПК України, не роз`яснила підозрюваному його права та не з`ясувала, чи отримав він пам`ятку про свої права та обов`язки.

Вказує, що в ухвалі суду немає доказів того, що ОСОБА_8 може переховуватись від досудового розслідування і суду та незаконно впливати на свідків. Підозрюваний є військовослужбовцем, тому, на думку адвоката, не може переховатись від досудового слідства та суду, а також незаконно впливати на свідків, які зараз знаходяться за межами Дніпропетровської області в бойових частинах.

Апелянт зазначає, що припущення прокурора та слідчого про наявність спроб, яким слід запобігти, не підтверджені доказами. В судовому засіданні стороною обвинувачення не було доведено суду, що існують підстави для продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що підозра та наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України обґрунтовані.

Крім того захисник вказує, що повідомлення про підозру не містить відомостей про час настання смерті потерпілого ОСОБА_14 , причини настання смерті, а також відомостей про причинний зв`язок між двома ударами кулаками в область голови і тулубу потерпілого і настанням його смерті. Також досудовим розслідуванням не було встановлено і у повідомленні про підозру на зазначено, яким чином потерпілий опинився біля наметового містечка № 8, якщо ОСОБА_15 і ОСОБА_16 в самому наметовому містечку №8 нанесли не менше 2 ударів в область голови та тулубу, скільки часу потерпілий після цього жив і що робив.

Також апелянт вказує, що слідчий суддя безпосередньо не досліджувала докази, а лише прочитала назву документів, і зазначила їх в ухвалі як докази, а саме: протокол місця події від 16.09.2023 року, протокол огляду трупу від 16.09.2023 року, покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , висновок судово-медичної експертизи.

На думку апелянта, слідчий суддя після дослідження вказаних доказів повинен був встановити, що: - огляд місця події був проведений 16.09.2023 року без трупа потерпілого ОСОБА_14 і ніякого доказового підтвердження в скоєнні ОСОБА_8 інкримінованого злочину цей протокол не має; - огляд трупа ОСОБА_14 був проведений 16.09.2023 року у морзі; - свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 були допитані слідчий 16.09.2023 року знаходячись в стані алкогольного сп`яніння; - протоколи пред`явлення особи для впізнання також не можуть бути визнані належними доказами, оскільки в порушення вимог ст.ст. 229, 231 КПК України, свідки не один місяць проходили військову службу разом в одній частині і проживали разом, до того ж, для впізнання їм були надані не фотознімки, а ксерокопії фото, що на думку адвоката, свідчить про те, що дані документи є неналежними доказами.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора про заперечення проти задоволення апеляції та залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_22 як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

15 вересня 2023 року близько 22 год. 00 хв., перебуваючи у місці розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 за адресою: наметове містечко, АДРЕСА_3 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин та особистої неприязні до військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_8 та ОСОБА_22 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, групою осіб.

В цей час ОСОБА_8 разом з ОСОБА_22 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, вчинених групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті особистої неприязні до ОСОБА_14 , знаходячись на території наметового містечка смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, зайшли до намету №8, де на ліжку на другому поверсі знаходився солдат ОСОБА_14 .

Далі ОСОБА_8 разом з ОСОБА_22 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених групою осіб, підійшли до ліжка, де відпочивав потерпілий ОСОБА_14 , за допомогою рук скинули його з ліжка на землю, умисно почали наносити удари руками не менше двох ударів в область голови та тулубу останнього, який в цей час знаходився у лежачому положенні на спині. В результаті чого заподіяли ОСОБА_14 , тілесні ушкодження у вигляді здавлення головного мозку, травматичного субдурального крововиливу, закритої черепно-мозкової травми.

Після чого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_22 залишили потерпілого ОСОБА_14 біля намету №8 та покинули місце вчинення злочину, де останній помер.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

16.09.2023 року ОСОБА_8 затриманий, у порядку ст. 208 КПК України.

16.09.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

18.09.2023 року слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 листопада 2023 року.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року було задоволено клопотання слідчого СВ Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та продовжено підозрюваному ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2023 року.

Апеляційним переглядом встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки наведені прокурором та слідчим обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. На даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу. Надалі судом зібрані органом досудового розслідування докази будуть досліджуватися під час судового розгляду кримінального провадження по суті, а їх доля вирішуватиметься судом у нарадчій кімнаті, а за результатами проведеного судового розгляду судом буде ухвалено обвинувальний або виправдувальний вирок.

Наразі ж обгрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри підтверджується зокрема протоколом огляду місця події від 16.09.2023, протоколом огляду трупу від 16.09.2023; показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновком судово-медичної експертизи трупу №1032/Е.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі», «Летельєр проти Франції»).

Також апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Так, колегія суддів цілком погоджується з позицією слідчого судді стосовно встановлення ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину на території Новомосковського району Дніпропетровської області, хоча сам зареєстрований та проживає на території інших населених пунктів; та ризику незаконного впливу на свідків, позаяк підозрюваний, будучи військовослужбовцем, може вплинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу в одній військовій частині.

Врахував слідчий суддя й дані про особу підозрюваного, наявність у нього стійких соціальних зв`язків, його сімейний стан, перебування на його утриманні малолітньої дитини, наявність зареєстрованого місця проживання, бажання продовжувати військову службу, однак визнав, що ці обставини не можуть слугувати достатньою підставою для обрання підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Отже, колегія суддів з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, міцність соціальних зв`язків останнього, вік та стан його здоров`я, зокрема, відсутність відомостей щодо наявності в нього захворювань, які виключали б тримання під вартою, доходить висновку про те, що позиція слідчого судді стосовно продовження ОСОБА_8 саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про його особу, за відсутності підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому в даному випадку не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року про задоволення клопотання слідчого та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4