Справа № 307/3076/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/225/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2022 року,

з участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представників потерпілих

адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_13 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі; за ч.2 ст. 121 КК України до десяти років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді десяти років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з 19 червня 2020 року.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено до вступу вироку в законну силу.

Згідно вироку суду, 11 вересня 2019 року, близько 10 год., ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, шляхом злому вхідних дверей проник у середину гаражного приміщення на території дворогосподарства № НОМЕР_1 у с. Мала Уголька, де з автомобіля «ВАЗ 2019», н/з НОМЕР_2 , викрав акумуляторну батарею фірми «A-MEGA PREMIUM 12V 60AH» після чого, з вищевказаним предметом вийшов на подвір`я, однак не довів злочин до кінця, оскільки був виявлений працівниками поліції.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, а саме, незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у інше приміщення.

Крім цього, 19 червня 2020 року, близько 02 год., ОСОБА_7 , знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_15 , яка розпочалася на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час спільного розпивання алкогольних напоїв, діючи умисно, наніс йому множинні удари руками, ногами та дерев`яною палицею в область голови та по всіх частинах тіла, в результаті чого, завдав йому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 покликається на недоведеність в ході судового розгляду прямої причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до інкримінованого йому за ч.2 ст. 121 КК України кримінального правопорушення.

Наголошує, що висновками молекулярно-генетичних експертиз встановлено відсутність біологічних взірців на палиці, вилученій з місця події, на піднігтьових зрізах потерпілого ОСОБА_15 і обвинуваченого ОСОБА_7 , крім цього зазначає, що на вилучених у останнього речах, також не виявлено доказів контактування обвинуваченого із потерпілим.

Акцентує, що показання свідків ґрунтуються виключно на поясненнях однієї особи, яка не підтвердила такі в судовому засідання, а відтак, наведене є показаннями з чужих слів і не може бути використано для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вважає, що в рамках даного кримінального провадження не здобуто жодних переконливих доказів, які б підтверджували пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення.

Стверджує про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

На думку апелянта, для встановлення події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , форми вини, мотиву, мети, правової кваліфікації, ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення, істотне значення мають відомості про особу потерпілого і засудженого, їх взаємовідносини, події, які відбувались з моменту і впродовж їх зустрічі, конфлікту, послідовність дій кожного з них та інших присутніх на місці події осіб, взаємне розташування потерпілого і засудженого, під час нанесення ударів, сліди на одязі засудженого, а також обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження і до встановлення яких зобов`язує слідчого і прокурора не виконаний ними припис ч.2 ст. 91 КПК України.

Звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутній причинний зв`язок між діями обвинуваченого ОСОБА_7 і суспільно небезпечними наслідками у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_15 .

Просить викликати свідків, допитаних під час судового слідства, дослідити наявні у матеріалах провадження письмові докази та визнати невинуватим обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і виправдати в частині пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України та закрити кримінальне провадження щодо останнього, на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Змінити запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання.

На апеляційну скаргу сторони захисту потерпіла ОСОБА_13 подала заперечення, в якому зазначає, що така є необґрунтованою і не підлягає до задоволення, оскільки вважає, що вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2022 року ухвалено на підставі належних та допустимих доказів, якими повністю доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 121 КК України.

Крім цього, покликаючись на практику Верховного суду, а саме на постанову від 03 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №138/3715/16-к, наголошує, що не можуть братися судом до уваги доводи захисника про недопустимість як доказу показань свідків із чужих слів.

Акцентує, що показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 отримані у відповідності до вимог ст. 97 КПК України.

Наголошує, що судовий розгляд проведено повно і всебічно, так як при ухваленні оскаржуваного вироку, суд належним чином дослідив обставини справи і наявні у матеріалах кримінального провадження докази.

Звертає увагу, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених у справі обставин, що свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги.

Вважає недоцільним повторний допит свідків у кримінальному провадженні, оскільки, такі були допитані безстороннім судом та стороною захисту і їх показання зафіксовані на аудіо та відео, та є в матеріалах кримінального провадження.

Також зазначає про необґрунтованість клопотання щодо зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2022 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення потерпілої ОСОБА_13 , виступи представників потерпілих адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 і думку прокурорів про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 були дотримані.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги сторона захисту і обвинувачений не оспорюють засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, разом з тим, заперечують причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення за фактом смерті потерпілого ОСОБА_15 .

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та наведеними у оскаржуваному рішенні суду доказами в їх сукупності, яким дана об`єктивна оцінка. Будь-яких підстав не довіряти таким, колегія суддів не вбачає.

Так, кримінальним процесуальним законом передбачено умови допустимості показань із чужих слів як доказів у кримінальному провадженні. У цьому випадку такі докази мають відповідати вимогам, викладеним у ст.ст. 84-89 КПК України (ч.2 ст. 97). Зазначена норма також містить правила, якими суду слід керуватися при вирішенні питання про допустимість показань з чужих слів як доказів. Вони стосуються значимості таких показань для кримінального провадження, характеристики осіб, що надали первинні та похідні пояснення, умов і способів їх отримання, узгодженості з іншими доказами, наявністю заінтересованості у свідків, а також можливістю перевірки показань із чужих слів шляхом допиту особи, яка надала первинні пояснення.

Отже, незважаючи на вчинення обвинуваченим злочину в умовах неочевидності для сторонніх осіб, колегія суддів, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту вважає, що місцевим судом у відповідності до вимог ст. 97 КПК України підставно покладено в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 показання свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , згідно яких, 19 червня 2020 року свідок ОСОБА_18 батько обвинуваченого, в їх присутності, зокрема, і під час дзвінка на лінію «102», що зафіксовано на аудіозаписі, який безпосередньо досліджувався судом, вказував на те, що ОСОБА_7 бив його та вбив ОСОБА_15 , однак в подальшому, ОСОБА_18 , скориставшись своїм конституційним правом, відмовився давати показання в суді щодо свого сина.

Відтак, колегія суддів вважає показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 належними і допустимими докази, оскільки вони надали інформацію у кримінальному провадженні щодо обставин, які хоча і стали відомі їм з чужих слів, разом з тим, в сукупності з іншими доказами, мають значення для встановлення істини у справі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 також ствердив, що 19 червня 2020 року, близько 06 год., йому зателефонував ОСОБА_20 і повідомив, що ОСОБА_7 вбив його діда.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому підтверджується проаналізованими місцевим судом письмовими доказами, зокрема, протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього від 19 червня 2020 року, в якому зафіксована слідова інформація із місця злочину та відображено результати огляду виявленого у житловому будинку дворогосподарство АДРЕСА_1 трупа чоловічої статі (потерпілого ОСОБА_15 ), з численними ознаками насильницької смерті.

Також, під час огляду виявлено та вилучено речові докази, а саме, вирізку з килима в кімнаті № 1 з плямами темно-бурого кольору; порожню пляшку; три вирізки з одіяла з плямами темно-бурого кольору схожими на кров та дерев`яні частини і фрагменти палиці із кімнати № 3.

Із висновку експерта № 359 від 17 липня 2020 року вбачається, що кров від трупа ОСОБА_15 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров свідка ОСОБА_18 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО.

При встановленні групової належності крові у слідах на речових доказах за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО у об. №№ 1-4 виявлені антигени А і В, а отже, кров у цих слідах могла походити в тому числі від потерпілого ОСОБА_15 і від підозрюваного ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_18 шляхом її змішування. Крім цього, не виключена можливість походження крові у об. №№ 1-4 від людини з групою крові АВ.

Висновком експерта № 102 від 03 липня 2020 року встановлено наявність у ОСОБА_15 , 1952 р.н. тупої травми грудної клітки з множинними двобічними переломами ребер, перелом тіла грудини, масивні крововиливи в органи середостіння та серцеву сумку, забій серця в області передньої стінки лівого шлуночка. Констатовано, що на фоні цього у потерпілого настала гостра зупинка серцевої діяльності, що і стало безпосередньою причиною смерті.

Крім цього, у висновку експерта зазначено, що враховуючи ступінь враженості трупних явищ та умови зовнішнього середовища, смерть ОСОБА_15 настала за 10-12 годин до моменту дослідження трупа. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 виявлені множинні зливаючіся крововиливи в м`язевий та підшкірно-жировий шар передньої поверхні грудної клітки, множинні двобічні, прямі і непрямі переломи ребер, а саме: зліва - 2-3-4-5-6-7-8-9 по передньо-підпахвинній лінії з ознаками здавлення по внутрішній кістковій пластинці та переломи 3-4-5-6-7 ребер по грудинній лінії з явищами здавлення по зовнішній кістковій пластинці, справа - переломи 4-5-10-11-12 по задньо-підпахвинній лінії з ознаками здавлення по внутрішній кістковій пластинці, прямий попередній перелом тіла грудини, масивний загрудний крововилив в органи середостіння, серцеву сумку, забій передньої стінки лівого шлуночка серця; садно тім`яної ділянки голови, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в цій же області; множинні синці та садна обличчя, передньої поверхні грудної клітки, обох верхніх та обох нижніх кінцівок.

З огляду на характер ушкоджень і їх локалізацію, експертом у висновку зазначено, що такі могли бути спричинені: тупа травма грудної клітки з множинними прямими та непрямими переломами ребер, прямим поперечним переломом тіла грудини, масивними крововиливами в органи середостіння та серцеву сумку, забоєм органів середостіння та серця масивними тупими твердими предметами з обмеженою поверхнею дії, тобто ударами ногами та більш ймовірніше при здавленні грудної клітки в передньо-задньому напрямку, що можливе при наступленні на грудну клітку ногами, коли потерпілий більш ймовірно знаходився в лежачому положенні, обличчям доверху. Вказані ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого. Садно тім`яної ділянки голови, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в цій же області спричинені тупим твердим предметом, можливо, як при локальному ударі, так і при ударі головою у такі предмети при падінні потерпілого на землю, після надання тілу попереднього прискорення. Вказані ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності; множинні синці та садна обличчя, передньої поверхні грудної клітки обох верхніх та обох нижніх кінцівок спричинені тупими твердими предметами з обмеженою поверхнею дії, можливо руками, ногами, дерев`яною палкою. Вказані ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності. Всі тілесні ушкодження, виявленні на тілі трупа ОСОБА_15 спричинені в короткий проміжок часу, один за одним і по давності виникнення відповідають строку події, що мала місце 19 червня 2020 року. Смерть потерпілого ОСОБА_15 , могла наступити відразу після отримання пошкодження серця, а саме забою передньої стінки лівого шлуночка, внаслідок гострої зупинки серця. Потерпілий ОСОБА_15 , в момент отримання тілесних ушкоджень, міг знаходитися, як у вертикальному і горизонтальному положенні, пошкодженими областями тіла повернутим в сторону особи яка наносила удари. Потерпілий ОСОБА_15 , до моменту отримання тупої травми грудної клітки з забоєм серця, що призвело до гострої зупинки серця, міг робити самостійні цілеспрямовані дії (ходити, чинити опір). Тілесні ушкодження в області грудної клітки ОСОБА_15 наносили з прикладанням значної сили, що призвело до переломів кісток ребер, грудини та явищ забою внутрішніх органів. На тілі трупа ОСОБА_15 не виявлено ознак переміщення та зміни пози трупа, після настання смерті. Також не виявлено ознак самооборони та опору. Смерть ОСОБА_15 настала миттєво від гострої зупинки серця. Надання йому своєчасної медичної допомоги, було б безрезультатним. При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_15 виявлено 2.49 % етилового спирту, що відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеню.

Згідно висновку експерта № 199 від 25 червня 2020 року у ОСОБА_7 , 1997 р.н. виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому V-ї п`ястної кістки із незначним зміщенням під кутом та садна ІІІ пальця правої кисті. Враховуючи характер та локалізацію даних тілесних ушкоджень, такі могли виникнути по ударному механізму в результаті ударів тильною поверхнею правої кисті об тупі тверді предмети. Закритий багатоуламковий перелом V-ї п`ястної кістки із незначним зміщенням під кутом відноситься до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так-як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня. Садно ІІІ пальця правої кисті відноситься до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в одноденний термін і можуть відповідати строку події вказаної у постанові. Тілесні ушкодження виявлені на тілі у ОСОБА_7 не характерні для виникнення при падінні.

Відповідно до акту медичного огляду від 19 червня 2020 року у ОСОБА_7 встановлено стан алкогольного сп`яніння - 0,6 ‰.

Також, як докази вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому злочині у вироку наведено висновки молекулярно-генетичних експертиз №СЕ/109/12/2-295МГ/20 від 31 липня 2020 року та № СЕ/109/12/2-294МГ/20 від 31 липня 2020 року, які, на переконання сторони захисту, не підтверджують жодним чином існування обставин, що підлягають доказування, оскільки такими встановлено відсутність біологічних взірців потерпілого ОСОБА_15 і обвинуваченого ОСОБА_7 на палиці, вилученій з місця події, на піднігтьових зрізах, крім цього, і на вилучених у обвинуваченого речах не виявлено доказів його контактування із потерпілим.

Разом з тим, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про належність і допустимість вищеперелічених письмових доказів, так як Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року, справа №728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року, справа № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).

Як засвідчує судова практика, доказування досить часто ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність вини поза розумним сумнівом.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає об`єктивним висновок місцевого суду про те, що факт відсутності у піднігтьовому вмісті померлого ОСОБА_15 генетичних ознак обвинуваченого ОСОБА_7 , а також факт відсутності у піднігтьовому вмісті обвинуваченого ОСОБА_7 генетичних ознак померлого ОСОБА_15 є свідченням того, що більшість ударів обвинувачений наносив померлому дерев`яною палицею, уламки та частини якої, згідно протоколу огляду місця події, були виявлені біля трупа ОСОБА_15 , а також ногами, що підтверджується висновком судової медичної експертизи № 102 від 03 липня 2020 року.

Факт наявності на куртці обвинуваченого ОСОБА_7 та на уламку палиці слідів крові, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_18 , на думку колегії суддів, судом першої інстанції також обґрунтовано оцінено як доказ того, що ОСОБА_7 наносив тілесні ушкодження і своєму батькові ОСОБА_18 .

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги сторони захисту з цього приводу.

Отже, на переконання колегії суддів, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що досудове розслідування та судовий розгляд були проведені належним чином з дотриманням вимог КПК України, а докази по справі зібрані у законний спосіб.

Відтак, з огляду на показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_19 , які узгоджуються між собою та з висновками проведених у кримінальному провадженні експертиз, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо достовірності встановлених місцевим судом фактичних обставин справи.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого та відповідного клопотання про необхідність повторного виклику свідків і дослідження ряду доказів, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з положень ст. 404 КПК України, оскільки такі повно та без порушень досліджені судом першої інстанції і їм дана належна правова оцінка у вироку суду.

Повторне дослідження доказів, на думку колегії суддів, має на меті не доведення певних обставин події кримінального правопорушення, а спростування висновків суду першої інстанції щодо оцінки таких.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, апеляційний суд не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (Постанови Верховного Суду у провадженнях №51-1208км18, №51-297км19, № 51-1139км18).

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, призначив таке у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65, 70 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування та закриття відносно обвинуваченого ОСОБА_7 кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4