Справа № 314/5417/23
Провадження № 1-кс/314/17/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2024 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого Слідчого відділення Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за № 0000046, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

володільця майна ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2024 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання старшого слідчого Слідчого відділення Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за № 0000046, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Клопотання обгрунтовано тим, що рішенням Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 3 від 30.03.2019, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена на посаду директора Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, яка віднесена до категорії «керівник» і відповідно до ст. 18 КК України є службовою особою. Того ж дня між вказаним органом місцевого самоврядування та ОСОБА_6 укладено відповідний контракт, кінцева дія якого визначена до 31.12.2024. Рішенням Павлівського сільського голови №005-ОС від 10.02.2023, ОСОБА_6 звільнена із займаної посади.

Під час перебування на вказаній посаді ОСОБА_6 відповідно до положень своєї посадової інструкції, контракту та статуту установи була особою, відповідальною за управління, зберігання, використання та розпорядження майном та коштами закладу.

Зокрема, згідно з положеннями контракту ОСОБА_6 зобов`язується здійснювати поточне (оперативне) управління (керівництво) установи, забезпечувати ефективне використання і зберігання закріпленого за установою комунального майна, а орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для роботи керівника (п. 1.1); здійснює контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за Установою комунального майна (п. 2.5).

Так, 16.05.2019 рішенням виконавчого комітету Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 41, основні засоби та інші необоротні матеріальні активи та товарно-матеріальні цінності з балансу вказаного органу місцевого самоврядування безкоштовно були передані на баланс установи. При цьому, факт отримання установою в особі його директора ОСОБА_6 зазначеного майна (основних засобів та інших необоротних матеріальних активів) підтверджено шляхом взаємного підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі.

Таким чином, після отримання установою в особі його директора ОСОБА_6 вказаних товарно-матеріальних цінностей у вигляді: ноутбуку «Acer Extensa» MFG 2017/02/20, батофункціонального принтеру «Samsung SCX-4100», аудіоколонок «Genius» у кількості 2-х штук; офісного штампу з оснащенням «4911», якій вони призначалися для використання за призначенням та їх прийняття останньою шляхом підписання акту прийому-передачі, вони були ввірені ОСОБА_6 та почали знаходитися у її правомірному віданні. В подальшому ОСОБА_6 , ігноруючи вимоги чинного законодавства про бухгалтерський облік, а також положення своєї посадової інструкції щодо необхідності збереження ввіреного їй як директору установи майна, будучи службовою особою та в силу займаної посади обізнаною про необхідність неухильного виконання зазначених вимог і положень, за наявності документів про підтвердження факту отримання установою такого майна, яке перебувало на балансі цієї установи та, відповідно, у її віданні як директора, діючи умисно, зловживаючи службовим становищем, у період воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, корисливими мотивом та метою незаконно та безоплатно розтратила ноутбук: «Acer Extensa» MFG 2017/02/20, вартістю 5066,67 грн., батофункціональний принтер «Samsung SCX-4100», вартістю 2075,00 грн.; аудіоколонки «Genius» у кількості 2-х штук, вартістю 92,25 грн.; офісний штамп з оснащенням «4911», вартістю 136,67 грн. тим самим незаконно обернула вказане майно на користь третіх осіб, в результаті чого спричинила КУ «Центр надання соціальних послуг» Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області матеріальні збитки на загальну суму 7370,59 грн., нестача яких комісіонно підтверджена та зафіксована відповідним актом приймання-передачі справ від 10.02.2023 за підписом самої ОСОБА_6 . За таких обставин, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. 14.11.2023 ОСОБА_6 повідомлена про підозру у кримінальному провадженні № 0000046 від 24.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Відповідно до інформації наданої на запит слідчого Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та Державного земельного кадастру, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :10:002:0065, площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Старший слідчий з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення просить накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :10:002:0065, площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шо належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 із забороною її відчуження та розпорядження.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав. Зазначив, що у кримінальному провадженні подано цивільний позов про стягнення із ОСОБА_6 на користь Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області майнової шкоди у розмірі 7370,59 грн., відтак на задоволенні клопотання наполягав.

ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечувала. Зазначила, що прокурором не враховано, що відповідна земельна ділянка не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Санкція статті кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється (ч. 4 ст. 191 КК України) не передбачає конфіскації майна. Крім того, цивільний позовПавлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області у кримінальному провадженні заявлений на суму 7370,59 грн., що суперечить пропорційному співвідношенню заявленого клопотання про накладення арешту на належну їй земельну ділянку. Крім того, оцінки вартості земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не проведено. Прокурор не наводить конкретну підставу накладення арешту, не посилається на конкретний пункт ст. 170 КПК України, у прохальній частині клопотання як підставу для задоволення клопотання про арешт майна, що свідчить про очевидну необгрунтованість клопотання. У задоволенні клопотання просила відмовити.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вислухавши учасників справи, розглянувши надані у судовому засіданні документи, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання старшого слідчого слід відмовити з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що Слідчим відділенням Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000046, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Положеннями ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 20.03.1952 встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп.49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У постанові від 18.09.2013 у справі №6-92цс13 Верховний Суд зазначив, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та дотриманням фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в ст. 1 Першого протоколу, де йдеться про досягнення обґрунтованої пропорційності між ужитими заходами та метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Прокурором в судовому засіданні не обґрунтовано необхідності використання об`єкту нерухомого майна як доказу у кримінальному провадженні, окрім того, не було доведено, що вищезазначений об`єкт нерухомості містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі можуть бути об`єктом кримінально протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна.

За положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Обґрунтовуючи клопотання слідчий за погодженням з прокурором посилаються на п. 3, п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України. Однак, як слушно зазначила ОСОБА_6 , санкція статті кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється (ч. 4 ст. 191 КК України), не передбачає конфіскації майна як виду покарання.

Що ж стосується посилань на п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя враховує, що дійсно в рамках кримінального провадження Павлівською сільською радою Запорізького району Запорізької області заявлено цивільний позов на суму 7370,59 грн.

Разом з тим, слідчий та прокурор не звернули уваги на вимоги ч. 8 ст. 170 КПК України, відповідно до якої вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Матеріали клопотання не містять жодних відомостей про вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, що позбавляє слідчого суддю можливості визначитись зі співмірністю вимог клопотання з розміром цивільного позову.

Слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведене мета арешту земельної ділянки ОСОБА_6 , адже відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стандарт доведення «достатні підстави», передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про необхідність застосування арешту.

За таких обставин, враховуючи відсутність пропорційного співвідношення між обмеженням права використання земельною ділянкою та сумою заявленого цивільного позову слідчий суддя, дійшов висновку щодо очевидної необґрунтованості клопотання про арешт майна, а відтак у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 107, 167, 170-173, 175, 372, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого Слідчого відділення Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за № 0000046, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

04.01.2024