Справа № 752/3910/21
Провадження №: 1-кп/752/695/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000932 від 19 жовтня 2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

встановив:

1.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 18 жовтня 2020 року, приблизно о 19:40, керуючи у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по під`їзній дорозі від будинку № 6 до проїзної частини вул. Теремківської у м. Києві, зупинився перед виїздом на головну дорогу з метою очікування можливості здійснення повороту ліворуч.

У цей час проїзну частину вул. Теремківської по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», перетинала пішохід ОСОБА_6 , наближаючись справа до смуги руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3 .

При цьому, ОСОБА_8 в порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, підпункту «а» п. 2.9, п.п. 10.1, 18.1 та підпункту «а» п. 2.10 Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну змогу під час зупинки виявити на проїзній частині, на яку він мав намір повернути, нерегульований пішохідний перехід, позначений відповідними дорожніми знаками та пішохода, яка перетинала проїзну частину по ньому, відволікся від керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, відновив рух транспортного засобу та розпочав маневр повороту ліворуч, під час здійснення якого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований поблизу будинку № 6 на вул. Теремківській у м. Києві, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка рухалась справа наліво відносно його напрямку руху.

Після здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_6 , не зупиняючись, ОСОБА_3 поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди, однак був зупинений свідком події.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми лівої гомілки: багатоуламковий перелом середньої третини діафізу великогомілкової кістки та косий перелом верхньої третини діафізу малогомілкової кістки зі значним зміщенням кісткових фрагментів, рана по внутрішній поверхні гомілки в середній третині, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог Правил дорожнього руху України:

-п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-п.п. «б » п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п.п. «а» п. 2.9. Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

-п.п. «а» п. 2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

-п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

-п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

3.Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_4 вказав на доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, просив визнати вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 вважав доведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Погодився з необхідністю призначення обвинуваченому запропонованого прокурором покарання. Просив задовольнити цивільний позов, стягнути зі страховика та обвинуваченого на користь потерпілої заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також процесуальні витрати на правову допомогу.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала представника. Посила задовольнити цивільний позов у кримінальному провадженні. В частині призначення покарання погодилась з прокурором.

Захисник ОСОБА_5 послалась на відсутність в матеріалах кримінального провадження достатніх доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вказала на наявність сумнівів у механізмі зіткнення автомобіля під керуванням обвинуваченого з потерпілою та спричиненні останній тілесних ушкоджень саме від наїзду на неї автомобілем. Матеріали, на підставі яких було проведено судово-медичну експертизу, зокрема первинні рентгенівські знімки потерпілої, стороні захисту не відкривались. Форма висновку експерта не відповідає вимогам наказу МОЗ України від 17.01.1995. У висновку експерта не зазначено даних про рентгенолога, який залучався до проведення експертизи. Сторона захисту була позбавлена права ставити експерту запитання. На думку захисника, за наявності у потерпілої тяжкої хвороби - остеопорозу 2 типу, що призводить до збільшення крихкості кісток і високого ризику переломів, а також відсутності на автомобілі обвинуваченого видимих механічних пошкоджень, висновок експерта щодо причин отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень є сумнівним. Обвинуваченого не було залучено до проведення слідчого експерименту за участю потерпілої. ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому можливість повторної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, на думку захисника, виключається. Просила ухвалити виправдуваньний вирок та відмовити у задоволенні цивільного позову.

Обвинувачений підтримав захисника. Вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. Повідомив, що того дня не вживав алкогольні напої та не перебував у стані сп`яніння. ДТП не вчиняв, контакту з потерпілою не відчув, тому поїхав з місця події. Просив ухвалити виправдувальний вирок. Крім того, зазначив, що добровільно прерахував потерпілій кошти на загальну суму 19 750 грн в рахунок відшкодування шкоди та зобов`язується вподальшому надавати допомогу по мірі можливостей.

4.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що 18 жовтня 2020 року у вечірній час, близько 19:30, вона поверталася додому та на пішохідному переході її збив автомобіль. Перед зіткненням вона чула звук шин від різкого старту автомобіля. На той час було темно, але дорога освітлювалась. Обвинуваченого не бачила. У результаті зіткнення отримала тілесні ушкодження у виді перелому ноги. Обвинувачений частково відшкодував шкоду в сумі приблизно 19 750 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що знає ОСОБА_3 близько 10 років. У день ДТП разом з обвинуваченим знаходився в гаражі, ремонтували автомобіль. ОСОБА_3 приїхав у гараж тверезим, алкогольні напої в гаражі вони не вживали. Випадки керування ОСОБА_3 автомобілем у стані сп`яніння йому невідомі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що знає ОСОБА_3 , вони товаришують зі школи. Ввечері 18 жовтня 2020 року у гаражному кооперативі на АДРЕСА_3 він разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_10 до 7-ї години вечора ремонтували автомобіль. ОСОБА_3 був тверезий, спиртних напоїв в гаражі вони не вживали. Про випадки керування ОСОБА_3 автомобілем у стані сп`яніння йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив, що поживає на вул. Теремківська, 11. На час ДТП, яке сталося у темний період доби на пішохідному переході недалеко від його будинку, він перебував на вулиці. Безпосереднього моменту наїзду автомобіля марки «Volkswagen Passat» на потерпілу не бачив, проте чув характериний звук, після цього побачив як вказаний автомобіль призупинився і відразу різко прискорився, залишившивши місце події. Побачивши на пішохідному переході потерпілу, яка лежала, він сів у свій автомобіль, наздогнав та затримав порушника, яким виявився обвинувачений. Безпосередньо ознак сп`яніння у обвинуваченого він не помітив. Про перебування обвинуваченого у стані сп`яніння йому повідомили працівники поліції. Повідомив, що бачив, як у результаті ДТП в автомобілі обвинуваченого відпало бокове дзеркало заднього виду, яке обвинувачений поставив на місце до приїзду поліції. Підтвердив, що брав участь у проведенні слідчого експерименту, під час якого показував місце ДТП, місце свого перебування та місце затримання ним обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив, що у складі екіпажу поліції прибув на місце події за викликом, займався охороною правопорядку. Вказав, що спілкувався з обвинуваченим, бачив у нього явні ознаки алкогольного сп`яніння - нестійка хода, порушення координації рухів. Обвинувачений поводив себе зухвало, висловлювався нецензурною лайкою. Був доставлений поліцейськими до закладу охорони здоров`я, де на пропозицію лікаря відмовився підписувати згоду на проведення медичного огляду, мотивуючи тим, що бажає здати кров, що лікарем було розцінено як відмова від огляду.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18 жовтня 2020 року подія мала місце у темну пору доби на нерегульованому пішохідному переході вул. Теремківської у м. Києві, який освітлювався міським електроосвітленням. Проїзна частина горизонтальна, має вологе асфальтобетонне покриття. Видимість з увімкненим ближнім світлом фар приблизно 70-100 м. Транспортний засіб «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з місця пригоди зник у напрямку Великої Кільцевої дороги, однак був затриманий свідком ОСОБА_12 . При огляді автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , механічних пошкоджень на ньому не виявлено.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2020 року потерпіла ОСОБА_6 показала на місці події, як та де вона розпочала перетинати проїзну частину вул. Теремкііської, де у цей час знаходився автомобіль «Volkswagen Passat», а також показала місце наїзду на неї вказаним автомобілем.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 26 січня 2021 року свідок ОСОБА_12 на місці події показав своє місце розташування в момент ДТП, а саме на відстані 15 м від дороги, місце, де знаходилась потерпіла після наїзду, а саме лежала на пішохідному переході, а також місце де він затримав водія автомобіля «Volkswagen Passat» після того, як останній поїхав з місця ДТП.

Відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейського, а також протоколу перегляду відеозапису від 04 листопада 2020 року встановлено, що на час приїзду швидкої медичної допомоги потерпіла ОСОБА_6 лежала на проїзній частині вул. Теремківської з видимими ознаками тілесних ушкоджень, зокрема, у виді відкритого перелому ноги.

Відповідно до карти віїзду швидкої медичної допомоги № 1248 від 18 жовтня 2020 року потерпіла ОСОБА_6 була госпіталізована з попереднім діагнозом: ЗЧМТ?, відкритий перелом лівої гомілки. У ділянці верхньої третини лівої гомілки у потерпілої відмічався відкритий перелом кістки, деформація кінцівки, помірна крововтрата, паталогічна рухливість.

Відповідно до виснову експерта від 10 грудня 2020 року № 042-1722-2020 дані медичної документації на ім`я ОСОБА_6 свідчать про те, що на момент звернення за медичною допомогою 18 жовтня 2020 року о 19:44 у неї мало місце тілесне ушкодження: відкрита травма лівої гомілки: багатоуламковий перелом середньої третини діалізу великогомілкової кістки та косий перелом верхньої третини діалізу малогомілкової кістки зі значним зміщенням кісткових фрагментів, рана по внутрішній поверхні гомілки в середній третині. Вказане тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок травматичної дії тупим предметом, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні автомобіля, який рухається, з пішоходом), за давністю може відповідати вказаному терміну.

Відповідно до висновку експерта від 27 жовтня 2020 року № СЕ-19/111-20/51397-ІТ на момент огляду автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , гальмівна система, рульове керування та ходова частина знаходяться в працездатному стані.

Відповідно до висновку експерта від 29 грудня 2020 року № СЕ-19/111-20/61242-ІТ в ситуації, що сталася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами пунктів 10.1, 18.1 ПДР України. В даній дорожній ситуації ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог пунктів 10.1, 18.1 ПДР України. В даній дорожній ситуації експертом з технічної точки зору в діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 18.1 ПДР України. З технічної точки зору причиною дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія ОСОБА_3 вимогам пунктів 10.1, 18.1 ПДР України.

Відповідно до листа директора КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 03 грудня 2020 року № 1103 ОСОБА_3 18 жовтня 2020 року був доставлений працівниками поліції до кабінету медичних оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння для проведження огляду, де в присутності працівника поліції відмовився надавати згоду на проведення огляду, у зв`язку з чим огляд на стан сп`яніння ОСОБА_3 не проводився, про що внесено запис у Журнал реєстрації медичних оглядів.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 120404 від 18 жовтня 2020 року ОСОБА_3 18 жовтня 2020 року о 22:30 на вул. Теремківській, 6 у м. Києві, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку.

Дослідивши докази, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерплій тяжке тілесне ушкодження.

Обставини заподіяння потерпілій тяжкого тілесного тілесного ушкодження внаслідок порушення обвинуваченим під час керування транспортним засобом вимог ПДР України об`єктивно підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема послідовними поясненнями потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_12 , протоколами слідчих дій, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, а також висновком експерта, підстав недовіряти яким у суду немає.

Сумнівів у тому, що потерпіла отримала травму саме внаслідок дорожньо транспортної пригоди за участю обвинуваченого у суду немає.

Доводи сторони захисту щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження первинних рентгенограм лівої гомілки потерпілої, в тому числі на підставі яких було проведено судово-медичну експертизу ступеню тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, а також щодо невідповідності, на думку захисника, форми висновку експерта вимогам наказу МОЗ України від 17.01.1995, в даному випадку не є підставою для визнання вказаного доказу недопустимим.

Незалучення обвинуваченого до проведення слідчих експетирентів за участю потерпілої та свідка також не тягне за собою недопустимість результатів відповідних процесуальних дій в якості доказів.

Факт керування обвинуваченим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що під час перебування на місці події бачив у обвинуваченого явні ознаки алкогольного сп`яніння, а також поведінкою самого обвинуваченого, котрий, будучи причетним до дорожньо транспортної пригоди, місце пригоди залишив, та після його затримання, незважаючи на законі вимоги працівників поліції, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, за що на нього було накладено адміністративне стягнення.

Пояснення свідків сторони захисту ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про те, що в день ДТП вони перебували з обвинуваченим і не бачили щоб останній вживав алкогольні напої, не спростовують факту керування обвинуваченим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Ці свідки безпосередньо не перебували на місці події, є друзями обвинуваченого, а тому зацікавлені у результатах розгляду справи.

5.Мотиви зміни обвинувачення.

Підстав для зміни обвинувачення чи визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не встановлено.

6.Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням ним вимог п. 2.5 ПДР України, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, не перешкоджає можливості визнання факту вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння обтяжуючою покарання обставиною.

7.Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.

Згідно зі ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання суд зважає на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є необережним тяжким злочином, конкретні обставини його вчинення, ступінь заподіяної потерпілій шкоди, дані про особу обвинуваченого, котрий до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, скарг за місцем проживання на нього не надходило, добовільно відшкодував потерпілій частину заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.

Відповідно до висновку досудової доповіді органу пробації ризик повторного вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення оцінюється як низький.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

8.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.

Потерпіла ОСОБА_6 пред`явила цивільний позов в межах кримінального провадження до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та обвинуваченого, в якому просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на її користь 120 196,91 грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної її життю та здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме 33 623,10 грн витрат на лікування, 1681,16 грн моральної шкоди, 24 892,65 грн неотриманих доходів за місцем основної роботи у середньомісячному еквіваленті за час непрацездатності та 60 000 грн неотриманих доходів як самозайнятої особи за 2020 рік. Також просила стягнути з обвинуваченого на її користь 298 318,84 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 33 945 грн витрат на лікування, 40 000 грн неотриманих доходів як самозайнятої особи за 2021 рік та 65 000 грн витрат на правову допомогу.

Захисник та обвинувачений заперечили проти задоволення цивільного позову, мотивуючи необхідністю ухвалення виправдувального вироку за результатами судового розгляду.

Від представника цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» надійшов відзив на цивільний позов, в якому представник просила відмовити у задоволенні позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» в повному обсязі, мотивуючи тим, що вина страхувальника не встановлена судом, потерпіла не зверталась до страховика з заявою про отримання страхового відшкодування, не надала документального підтвердження суми витрат, понесених на лікування, обґрунтування сум неотриманої заробітної плати та неотриманих доходів яксамо зайнятої особи.

Вивчивши доводи, зазначені у позовній заяві та відзиві на неї, суд керується наступним.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 196-IV (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортною пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст. 25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Відповідно до ст. 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Судом встановлено, що на час вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200497550. Страхова сума на одного потерпілого складає 260 000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, та 130 000 грн за шкоду, заподіяну майну.

Таким чином обов`язок виплати потерпілій шкоди повинен нести страховик - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в межах ліміту страхового відшкодування.

Заявлений потерпілою до відшкодування страховиком розмір шкоди, заподіяної її життю та здоров`ю на суму 120 196,91 грн, з яких 33 623,10 грн становлять витрати на лікування; 1681,16 грн моральна шкода; 24 892,65 грн неотримані доходи за місцем основної роботи у середньомісячному еквіваленті за час непрацездатності та 60 000 грн неотримані доходи як самозайнятої особи за 2020 рік, підтверджується долученими до матеріалів справи документами, а тому цивільний позов у цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, з огляду на те, що позовні вимоги потерпілої до обвинуваченого в частині стягнення на її користь 33 945 грн витрат на лікування та 40 000 грн неотриманих доходів як самозайнятої особи за 2021 рік, також охоплюються лімітом страхового відшкодування, підстав для стягнення вказаних сум з обвинувачеого немає і у задоволенні цих вимог слід відмовити.

При прийнятті рішення в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди суд керується приписами ст. 23, ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, при стягненні з обвинуваченого на користь потерпілої завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, позовні вимоги підлягають задоволенню пропорційно спричиненим потерпій фізичним і душевним стражданням, з урахуванням обставин вчинення даного кримінального правопорушення, вимог розумності і справедливості, сум, які відповідно до Закону підлягають стягненню зі страховика, а також суми коштів, яку обвинувачений добровільно відшкодував потерпілій до ухвалення вироку суду.

Крім того, відповідно до приписів ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь потерпілої підлягають стягненню процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 65 000 грн, які документально підтверджені та у зв`язку з тривалим здійсненням кримінального провадження є розумними і співмірними із фактично наданим потерпілій обсягом юридичної допомоги з боку її представника та кількістю судових засідань, в яких представник потерпілої брав участь.

9.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Долю речових доказів слід вирішити у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати органу досудового розслідування на залучення експертів у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

До набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого запобіжний захів у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 179, 194, 368, 370, 371, 374, 376, 615 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_3 після набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, зобов`язавши обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду та поклавши обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.

Контроль за виконанням обов`язків обвинуваченим покласти на прокурора.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь потерпілої ОСОБА_6 120 196,91 грн в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди життю та здоров`ю потерпілої.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 200 000 грн в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 65 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1796,9 грн за проведення судово медичної експертизи № 042-1722-2020 від 10.12.2020; в сумі 1634,5 грн за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-20/51397-ІТ від 27.10.2020 та в сумі 1307,60 грн за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-20/61242-ІТ від 29.12.2020.

Речові докази:

автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , що був переданий на зберігання ОСОБА_14 , залишити у останньої;

DVD-R диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського залишити в матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1