Справа № 577/4868/23
Провадження № 1-кс/577/2254/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" грудня 2023 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області клопотання слідчого Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000834 від 22.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.4 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

22.12.2023 р. слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором, про накладення арешту на вилучену під час огляду 19.12.2023 р. блузку квіткового принту «OASIS 14», належну ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , заборонивши відчуження, розпорядження, користування, визначивши місце зберігання в камері схову Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл.

Клопотання обґрунтовує тим, що 26.05.2023 р. в період часу з 16:00 год невстановлена особа таємно заволоділа грошовими коштами з банківської картки «ПриватБанк» НОМЕР_1 в загальній сумі 14550,18 грн., що належні ОСОБА_5 , чим спричинила останньому матеріальних збитків

Відомості про кримінальне правопорушення 22.08.2023 р. внесено до ЄРДР за № 0000834 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України та розпочате досудове розслідування.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 повідомив, що в його користуванні перебувала кредитна картка банку «ПриватБанк» НОМЕР_1 , яка є ключем до рахунку НОМЕР_2 . Даною карткою користувався періодично, а потім кошти клав назад. Останній раз карткою користувався в лютому 2023 р. 18.08.2023 р. пішов до відділення «ПриватБанк», щоб оплатити комунальні послуги і працівник банку повідомив його про наявність кредитного боргу в сумі 15 000 грн. Після цього, отримав роздруківку про руху коштів та повернувся додому, де виявив відсутність банківської картки «ПриватБанк» НОМЕР_1 .

В ході досудового розслідування було встановлено, що до даного кримінального правопорушення причетна ОСОБА_4 , яка пояснила, що навесні в місяці квітні-травні, точної дати вказати не може, адже не пам`ятає, відпочивала вдома у ОСОБА_6 той же день вона вкрала банківську картку належну чоловіку, з якої в подальшому в м. Конотоп знімала грошові кошти та купляла продукти для власного користування на загальну суму 15 000 грн.

19.12.2023 р. під час ОМП на відкритій ділянці місцевості біля під`їзду №1 на пр. Миру, 16 в м. Конотоп, Сумської обл. ОСОБА_4 , добровільно видала блузку квіткового принту OASIS 14, в якій перебувала в м. Конотоп під час зняття готівки з банкоматів з банківської картки, належної ОСОБА_7 , яку вилучено до спец. пакету № PSP 4225267.

19.12.2023 р. вказана блузка квіткового принту OASIS 14 була визнана речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Вищезазначене майно (речі), має значення для кримінального провадження: так як являються предметом вчинення злочину, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Незастосування арешту майна може перешкодить встановленню істини у даному кримінальному провадженні, зокрема до знищення та втрати доказів вчинення кримінального правопорушення, внаслідок того, що таке майно може буди приховане, відчужене чи пошкоджене.

Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, клопотання підтримала та просить задовольнити.

Власниця ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, з приводу клопотання не заперечує, у прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тобто, обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотання про арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другою статті 170 цього Кодексу).

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий в клопотанні посилається на те, що вказане майно є предметом злочину в даному кримінальному провадженні та з метою його збереження, яке відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказом, а тому необхідно накласти арешт на таке майно.

Разом з тим із фабули витягу з ЄРДР кримінального провадження № 0000834 від 22.08.2023 р. вбачається, що внесені відомості щодо скоєння кримінального правопорушення передбаченого ст.185 ч.4 КК України за фактом того, що 26.05.2023 р. в період часу з 16.00 год. по 19.40 год. невстановлена особа таємно заволоділа грошовими коштами з банківської карти «Приват банк» НОМЕР_1 в загальній сумі 14550,18 грн., що належні ОСОБА_5 , чим спричинила останньому матеріальних збитків (а.с. 2).

19.12.2023 р. під час огляду місця події на відкритій ділянці місцевості біля під`їзду №1 на АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 , добровільно видала блузку квіткового принту OASIS 14, в якій перебувала в м. Конотоп під час зняття готівки з банкоматів з банківської картки, належної ОСОБА_7 (а.с.27-28).

Слідчий Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. звернувся до суду клопотанням про арешт майна, надіславши його поштою 20.12.2023 р., тобто з дотриманням встановлених КПК України, строків.

Встановлено в судовому засіданні, що власником блузки є ОСОБА_4 .

Постановою слідчого Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. від 19.12.2023 р. вилучену блузку визнано та приєднано в якості речових доказів по кримінальному провадженню (а.с.29).

Так, диспозиція ст. 185 передбачає кримінальну відповідальність за таємне викрадення майна.

При цьому, слід зазначити, що об`єктом кримінального правопорушення вказаної статті, а саме по даному факту, є грошові кошти,які ОСОБА_4 викрала у ОСОБА_5 знявши їх з банківської карти останнього і які є безпосереднім предметом кримінального правопорушення у вказаній справі.

Проте, як випливає із матеріалів кримінального провадження, слідчий просить накласти арешт на блузку ОСОБА_4 , оскільки остання була одягнена в неї, коли знімала кошти з банківської карти потерпілого.

При цьому, слідчий не зазначає в клопотанні, яке саме значення має до даного провадження вказана блузка, на яку слідчий просить накласти арешт.

Клопотання взагалі не містить зазначення підстави, мети та відповідного обґрунтування для накладення арешту на блузку, що належить ОСОБА_4 , лише цитування змісту ст. 170, що не є необхідним, виходячи зі змісту ч.2 ст.171 КПК України.

Необхідним є обґрунтування конкретної підстави та мети цього арешту, яке завдання має бути виконане арештом, відповідно до ст.132 КПК України, який є заходом забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя, приходить до висновку, що в задоволенні арешту на вказану жіночу блузку слід відмовити, оскільки слідчий у клопотанні не навів правових підстав для накладення такого.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1