ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/310/23 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника скаржника адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000285 від 25 листопада 2022 року, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2023 року про арешт майна,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000285 від 25 листопада 2022 року та накладено арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, на майно, яке було вилучено:

1) 22 листопада 2023 року в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час затримання в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України:

- мобільний телефон марки Iphone ІМЕІ НОМЕР_1 із сім-картою з номером телефону НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки Iphone ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 із сім-картою з номером телефону НОМЕР_5 ;

2) 21.11.2023 під час проведення огляду місця події на АЗС «WOG» за адресою с. Річки Львівського району Львівської області, а саме :

- 36 купюр номіналом по 100 доларів США із серійним номером KJ0309666GA, три купюри номіналом по 100 доларів США серії KB82394833I, KI35018016A, MI36928425A;

- із чоловічої сумки грошові кошти номіналом по 100 доларів США у сумі 2300 доларів США (старого зразки), грошові кошти у конверті номіналом по 100 доларів США у сумі 3200 доларів США, три купюри по 20 доларів США у сумі 60 доларів США, грошові кошти купюрами номіналом по 100 Євро, у сумі 2000 Євро, одна купюра номіналом 500 Євро;

- мобільний телефон HUAWEY;

- свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів у кількості 9 штук;

- три флеш-носія;

- банківські картки у кількості 6 штук;

- висновки про реєстрацію транспортних засобів у кількості 3 штуки;

- карта водія на ОСОБА_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, три паперових картки із рукописним текстом;

- 2100 Євро купюрами по 50 Євро.

3) 21.11.2023 під час проведення обшуку автомобіля марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_6 , яким користується ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 на автомобіль марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 313», н.з. НОМЕР_8 ;

- карту міжнародного автомобільного страхування №UA/015/18595257;

- витяг з державної служби України з безпеки на транспорті;

- виписку з ЄДР юридичних осіб ФОП та ГФ на ТОВ «Євро-рейс»;

- трудовий договір №19/08 на 3 арк;

- довіреність №29 видана директором ТОВ «Євро-Рейс» ОСОБА_12 на ОСОБА_13 ;

- страховий поліс №215429654;

- автомобіль марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 313», н.з. НОМЕР_8 .

4) 21.11.2023 під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- ноутбук марки Apple model A1989;

- системний блок з етикеткою з надписом 2051616А09А00890;

- тримач для сім-карти із номером телефону НОМЕР_9 ;

- упакування від мобільних телефонів Iphone X, НОМЕР_10 , Iphone 13 Pro Max ІМЕІ НОМЕР_11 , Iphone 12 pro Max. НОМЕР_12 ;

- копії документів тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_14 , приписного посвідчення ОСОБА_14 , витягу з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу BMW X4, н. НОМЕР_13 та ключі запалювання до автомобіля BMW.

5) 21.11.2023 під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- Мобільний телефон марки Samsung ІМЕІ НОМЕР_14 , із сім-картами НОМЕР_15 , НОМЕР_16 ;

- мобільний телефон марки Samsung ІМЕІ НОМЕР_17 , із сім-картами НОМЕР_18 , НОМЕР_19 ;

- банківські картки РайффайзенБанкАваль № НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , Приватбанк № НОМЕР_24 ;

- тримачі для сім-карт із номерами телефонів: НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , сім-карта Київстар серійний номер НОМЕР_29 ;

- грошові кошти в сумі 44 900 грн;

- грошові кошти долари США- 15800 доларів США купюрами номіналом по 100; 800 доларів США купюрами по 50, три купюри по 5 доларів США, три купюри по 1 долару США;

- грошові кошти в загальній сумі сумі 1000 ЄВРО купюрами по 50,20,10 Євро;

- грошові кошти в загальній сумі 580 Польських Злотих;

- мобільний телефон марки Samsung ІМЕІ НОМЕР_30 із сім-картою НОМЕР_31 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що вказані речі та майно мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, в подальшому може бути використане як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також з метою забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна підозрюваних ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , яких у встановленому законом порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2023 року про накладення арешту на майно є незаконною та необ`єктивною.

В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що не погоджується із висновками викладеними в ухвалі слідчого судді щодо накладення арешту на майно та вважає їх помилковими.

Зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_8 та ОСОБА_16 є власниками частини майна, про арешт якого ставить питання слідчий у своєму клопотанні, що призвело до необґрунтованого накладення арешту на майно, яке їм належить.

Стверджує, що ОСОБА_8 являється добросовісним набувачем майна, яке було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 . Про це, на переконання апелянта, свідчать: довідка про місце реєстрації особи; витяг реєстрації фізичної особи підприємця; декларація про доходи за 2021, 2022, 2023 роки; крім того ОСОБА_8 певний період часу перебувала за межами України та здійснювала свою трудову діяльність, що фактично підтверджує джерело походження коштів, на які слідчий, всупереч чинному законодавства, просить накласти арешт.

Звертає увагу суду, що постанова про визнання речовим доказом, було прийнята в ході незаконного вилучення майна та визнано таке майно речовим доказом у даному кримінальному провадженні, однак як вбачається із матеріалів справи жодного відношення до фігурантів справи таке не має.

Крім цього зазначає, що слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання посилається на те, що з даним майном слід провести ряд експертиз, однак жодним чином не зазначає, які саме експертизи слід провести із грошовими коштами.

Вказує, що слідчим зазначено, що арешт на майно допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, однак жодним чином не довів, що дане майно належить ОСОБА_15 .

Вказує на порушення слідчим суддею ст.41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції та практики ЄСПЛ, згідно з якими будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі Іатрідіс проти Греції).

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2023 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000285 від 25.11.2022 в частині накладення арешту на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_8 , а саме:

банківські картки РайффайзенБанкАваль № НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , ПравитБанк № НОМЕР_24 ;

тримачі для сім-карт із номером телефонів: НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , сім-карта Київстар серійний номер НОМЕР_32 ;

грошові кошти в сумі 44 900 грн.;

грошові кошти долари США 15800 доларів США купюрами номіналом по 100; 800 доларів США купюрами по 50, три купюри по 5 доларів США, три купюри по 1 долару США;

грошові кошти в загальній сумі 1000 Євро купюрами по 50, 20, 10 Євро;

грошові кошти в загальній сумі 580 Польських Злотих.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу і з наведених у ній мотивах просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 06 грудня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт вказаного вище майна; прокурора, який рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Апелянт оскаржує ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 , а, отже, колегія суддів не входить в оцінку законності та обґрунтованості ухвали в частині накладення арешту на інше майно.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, групою слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000285 від 25.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, в СУ ГУНП в Тернопільській області, надійшов рапорт о/у УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_17 про те, ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 організували незаконний перетин осіб призовного віку через державний кордон України за грошову винагороду, в умовах воєнного стану.

Під час проведення 21.11.2023 обшуків та оглядів на підставі ухвал слідчих суддів було виявлено та вилучено вищевказане майно, що підтверджується протоколами обшуків, оглядів від 21.11.2023. Частина зазначеного у клопотанні прокурора майно було виявлено та вилучено під час затримання ОСОБА_10 , в порядку ст.208 КПК України.

Вказане майно 22.11.2023 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні і долучено до матеріалів кримінального провадження.

21 листопада 2023 року ОСОБА_10 та ОСОБА_15 затримано в порядку ст.. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, тобто у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненню, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненого щодо кількох осіб, повторно, з корисливих мотивів, організованою групою.

22 листопада 2023 року ОСОБА_10 та ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, тобто у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненню наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненого щодо кількох осіб, повторно, з корисливих мотивів, організованою групою.

Надалі з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та забезпечення конфіскації майна підозрюваного, як виду покарання, слідчим подано клопотання до місцевого суду про накладення арешту на вищевказане майно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що вказані речі та майно мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, в подальшому може бути використане як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також з метою забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна підозрюваних ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , яких у встановленому законом порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді виходячи із наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора чи слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає, аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Так, вирішуючи питання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України обґрунтував сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000285 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання і прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, а також з урахуванням того, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна, наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні майна.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що накладення арешту з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_8 являється власником майна, яке було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема грошових коштів, в силу обставин зазначених у скарзі, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали провадження, надані апеляційному суду, на даному етапі досудового розслідування, не підтверджують доводи апелянта.

За встановлених обставин колегія суддів вважає доводи апеляції адвоката ОСОБА_7 щодо походження та належності майна ОСОБА_8 такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та підлягають перевірці під час здійснення досудового розслідування.

Із цих підстав як такі, що не підтверджені жодними доказами, а відтак і не спростовують висновків слідчого судді та не дають підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що майно, на яке накладено арешт, не має відношення до кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що апелянтом не доведено можливості настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, і вважає, що слідчим суддею належним чином враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів також звертає увагу, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження і забезпечення можливої конфіскації майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи, що викладені в апеляційній скарзі висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

Мета застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження в даному випадку належним чином обґрунтована, втручання у право власності виправдане, враховуючи предмет розслідування з урахуванням специфіки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

При цьому, безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 , так як вони не були зазначені для можливого вилучення в ухвалі слідчого судді про обшук.

Згідно з ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також місце знаходження розшукуваних осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, серед іншого, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_15 підозрюються у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненню, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненого щодо кількох осіб, повторно, з корисливих мотивів, організованою групою, а під час обшуку були виявленні в тому числі й грошові кошти, які можуть містити сліди кримінального правопорушення, можуть бути здобуті шляхом вчинення кримінального правопорушення, тому після обшуку були тимчасово вилученим майном на яке слідчий суддя наклав арешт, що не суперечить положенням КПК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що місцевим судом правильно, у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України вирішено клопотання слідчого про арешт майна, а тому підстав для скасування вищевказаної ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 06 грудня 2023 року, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000285 від 25 листопада 2022 року без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді