Справа № 487/8545/23
Провадження № 1-кс/487/4720/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001905 від 20.11.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України про арешт тимчасово вилученого майна

встановив:

21.11.2023 прокурор Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0001905 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: Банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ; Мобільний телефон смартфон марки «Tecno Spark Go 2023 BF7 4/64 Endless Blk» синього кольору, іmei 1: НОМЕР_2 , іmeі 2: НОМЕР_3 із сім карткою мобільного оператора «ВФ Україна» з номером НОМЕР_4 .

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що вилучене майно є речовим доказом, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 170 КПК України на вилучене майно необхідно накласти арешт.

Прокурор до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав, просив про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0001905 від 20.11.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що 20.11.2023 до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява ОСОБА_4 , щодо вжиття заходів до невстановленої особи, яка в період часу з 03.11.2023 по 13.11.2023, таємно, в період воєнного стану викрала банківську картку АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 належного заявнику, з якої в подальшому викрала грошові кошти, чим спричинила заявнику матеріальну шкоду. Сума збитку встановлюється.

Органом досудового розслідування був допитаний ОСОБА_4 в якості потерпілого, який повідомив, що в період часу з 03.11.2023 по 13.11.2023 невідома особа здійснила крадіжку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка перебувала у власності заявника та відкрита на його ім`я, з якою у вищевказаний період здійснила ряд крадіжок грошових коштів.

У ході проведення слідчих (розшукових) дій, 20.11.2023 із заявою про добровільну видачу викраденої банківської картки звернувся ОСОБА_5 , який добровільно видав банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а також мобільний телефон смартфон марки «Tecno Spark Go 2023 BF7 4/64 Endless Blk» синього кольору, іmei 1: НОМЕР_2 , іmeі 2: НОМЕР_3 із сім карткою мобільного оператора «ВФ Україна» з номером НОМЕР_4 , придбані за викрадені грошові кошти.

Заступник начальника СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 своєю постановою від 20.11.2023 вказане вище майно визнав речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001905.

У зв`язку з чим та враховуючи, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та об`єктами, які зберегли на собі його сліди, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на вказане майно.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так прокурором доведено, що майно, вилучене в ході проведення слідчих (розшукових) дій, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий судя

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке було добровільно видане ОСОБА_5 20.11.2023, а саме на:

-банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;

-мобільний телефон смартфон марки «Tecno Spark Go 2023 BF7 4/64 Endless Blk» синього кольору, іmei 1: НОМЕР_2 , іmeі 2: НОМЕР_3 із сім карткою мобільного оператора «ВФ Україна» з номером НОМЕР_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1