Провадження №: 1-кп/336/645/2024
УХВАЛА

іменем України

22 січня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 14.11.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001462 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням встановленого законом строку притягнення до кримінальної відповідальності, -

встановив:

13 грудня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 14.11.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001462 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням встановленого законом строку притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 13.11.2014 року близько 14:00 годин невідома особа шляхом вільного доступу з салону автомобіля «Фольксваген Таурек», що належить ОСОБА_4 та знаходився біля Оріхівського автовокзалу, здійснила крадіжку грошей, документів на ім`я ОСОБА_4 паспорт громадянина України, чим завдала потерпілому майнову шкоду. (ЄО №4563)

Слідчим СВ Оріхівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області капітаном міліції ОСОБА_5 , 13.11.2014 року розпочато досудове розслідування, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001462 від 14.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 пояснив, що 13.11.2014 року близько 12:00 год. він приїхав в місто Оріхів з міста Маріуполь, де у його підприємства є виробнича дільниця. Близько 13:20 год. він заїхав на своєму особистому автомобілі «Фольксваген Таурек» д/з НОМЕР_1 на шиномонтаж, котрий розташований в м. Оріхів по вул. Запорізькій на автовокзалі, з метою заміни колес. По закінченню послуг по заміні колес, він помітив відсутність в автомобілі барсетки з документами та шкіряної сумки, в якій знаходились документи на дві квартири та гроші в сумі 7500 доларів.

В порядку ст. 40-1 КПК України оперативному підрозділу відділення поліції з метою встановлення місця знаходження викраденого майна, встановлення очевидців кримінального правопорушення та встановлення причетних до злочину осіб. Однак вході виконання вказаного доручення було виконано допити в якості свідків осіб, що мешкали неподалік від місця вчинення кримінального правопорушення, при цьому інформації, яка б мала інтерес, не надходила, причетних до злочину осіб встановлено не було та місце знаходження майна також встановлено не було.

Таким чином, під час досудового розслідування не встановлено конкретну особу, яка вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

17.10.2019 набрав чинності Закон України від 04.10.2019 № І87-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», яким частину першу статті 284 КПК України доповнено пунктом 3-1, згідно якого кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з ч.2 ст.12 КК України, кримінальним проступком є діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, є кримінальним проступком, оскільки максимальне покарання за вчинення вказаного правопорушення передбачає обмеження волі на строк до п`яти років.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що в ході досудового розслідування у формі дізнання проведені всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлення на встановлення усіх обставин кримінального проступку, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак особа, яка вчинила кримінальний проступок не встановлена, а також той факт, що з моменту вчинення кримінального проступку минуло більше, ніж 3 роки, і, таким чином, закінчився строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, на теперішній час є достатні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч. 1 ст.284 КПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 грудня 2023 року вказане кримінальне провадження розподілено судді ОСОБА_6 .

Вказане кримінальне провадження знаходилась у провадженні судді ОСОБА_6 .

У зв`язку з відрядженням судді ОСОБА_6 для роботи в Національній школі суддів України з 03 січня 2024 року по 01 липня 2024 року включно на підставі листа Національної школи суддів України № 20-03/1805 від 14 листопада 2023 року та наказу голови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 25 від 28 листопада 2023 року, з метою дотримання права на справедливий суд та розумних строків розгляду справи, відповідно до п.п. 2.3.49, 2.3.50 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

В результаті повторного автоматизованого розподілу справи, вказану справу, 17 січня 2024 року розподілено для розгляду судді ОСОБА_1 .

Прокурор в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд даного клопотання за його відсутності та просив задовольнити подане клопотання.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступного висновку.

З поданого до суду клопотання прокурора слідує, що у провадженні СД відділення поліції № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження за №0001462 від 14.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Під час проведення дізнання встановлено, що 13.11.2014 року близько 14:00 годин невідома особа шляхом вільного доступу з салону автомобіля «Фольксваген Таурек», що належить ОСОБА_4 та знаходився біля Оріхівського автовокзалу, здійснила крадіжку грошей, документів на ім`я ОСОБА_4 паспорт громадянина України, чим завдала потерпілому майнову шкоду.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 пояснив, що 13.11.2014 року близько 12:00 год. він приїхав в місто Оріхів з міста Маріуполь, де у його підприємства є виробнича дільниця. Близько 13:20 год. він заїхав на своєму особистому автомобілі «Фольксваген Таурек» д/з НОМЕР_1 на шиномонтаж, котрий розташований в м. Оріхів по вул. Запорізькій на автовокзалі, з метою заміни колес. По закінченню послуг по заміні колес, він помітив відсутність в автомобілі барсетки з документами та шкіряної сумки, в якій знаходились документи на дві квартири та гроші в сумі 7500 доларів.

В кримінальному провадженні були допитані свідки.

12 квітня 2019 року у кримінальному провадженні було призначено судову-трасологічну експертизу, проте відповідний висновок експерта в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до відповіді експерта від 08 вересня 2023 року повідомлено, що за відомостями облікових даних запитувані матеріали знищені по закінченню строків зберігання.

В клопотанні прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування у формі дізнання проведені всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлення на встановлення усіх обставин кримінального проступку, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак особа, яка вчинила кримінальний проступок не встановлена.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 1 статті 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до положень статті 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.

Згідно з п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Таким чином, вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Згідно з вимогами ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту положень ст.ст. 2, 284 КПК України випливає, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст.ст. 9, 25 КПК України.

Згідно зі ст.ст. 92, 110 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

З матеріалів клопотання слідує, що у провадженні СД відділення поліції № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження за №0001462 від 14.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Під час проведення дізнання встановлено, що 13.11.2014 року близько 14:00 годин невідома особа шляхом вільного доступу з салону автомобіля «Фольксваген Таурек», що належить ОСОБА_4 та знаходився біля Оріхівського автовокзалу, здійснила крадіжку грошей, документів на ім`я ОСОБА_4 паспорт громадянина України, чим завдала потерпілому майнову шкоду.

Потерпілий повідомляв, що заїжджав на СТО, щоб замінити літню резину на зимову. Він передав колеса працівнику СТО. Двері в автомобілі та багажник були зачинені. На сигналізацію автомобіль він не ставив, оскільки мінялись колеса. Він перебував поруч з автомобілем.

Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення зазначена ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Суд не може погодитися з такою кваліфікацією кримінального правопорушення, оскільки крадіжка з автомобіля повинна кваліфікуватись як крадіжка із проникненням, оскільки автомобіль підпадає під ознаки «сховище» про що зазначено, зокрема в постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року по справі №653/3/18 (провадження № 51-5932 км 19).

Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

Одночасно згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху легковий автомобіль автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки.

При цьому салони та багажні відділення автомобілів, зокрема і легкових, дозволять використовувати їх з урахуванням особливостей конструкції, як для перевезення пасажирів та їх багажу, так і для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу.

Отже наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі і технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

Таким чином незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи - сховища.

Питання щодо наявності кваліфікуючої ознаки крадіжки - «проникнення у сховище» було предметом вирішення об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка в постанові 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к, провадження № 51-2436кмо18) акцентувала увагу на тому, що у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06 листопада 2009 року, під сховищем пропонувалося розуміти «певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо».

Схоже визначення поняття «сховище» міститься у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року в справі №5-33кс12: «під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншої охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища».

Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

За визначенням, передбаченим ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III, автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

При цьому легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки (п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306).

Одночасно салони та багажні відділення автомобілів, зокрема і легкових, дозволять використовувати їх з урахуванням особливостей конструкції, як для перевезення пасажирів та їх багажу, так і для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі і технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

Під проникненням слід розуміти незаконне вторгнення у сховище будь яким способом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к, провадження №13-14кс18) при вирішенні питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення» вказала, що як правильно зазначається в постанові ВСУ від 15 листопада 2012 року в справі №5-15кс12в, при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

З огляду на зазначене, з урахуванням конкретних обставин провадження незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи - сховища.

Відтак попередня кваліфікація за ч.1 ст.185 КК України є не виправданою і передчасною, а дії невстановленої особи охоплюються ч.3 ст.185 КК України (тяжкий злочин), що обумовлює більш тривалий строк (десять років) для звільнення від кримінальної відповідальності і закриття справи.

Разом з тим, пункт 3-1 ч.1 ст.284 КПК визначає основною підставою для закриття кримінального провадження саме не встановлення особи, яка скоїла кримінальне правопорушення, та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є умовою, за якою може бути закрито кримінальне провадження.

З огляду на вище наведене слід дійти висновку про відсутність підстав для закриття кримінального провадження вказаних прокурором у клопотанні. Тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 49, 185 КК України, ст.ст. 2, 7, 9, 25, 284 - 288, 314, 369-372, 392, 532 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 14.11.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001462 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням встановленого законом строку притягнення до кримінальної відповідальності, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: