В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1599/23

Провадження № 1-кп/348/309/23

01 листопада 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 02.07.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пнів, громадянина України, українця, із повною загальною середньою освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, на утриманні нікого не має, який офіційно не працевлаштований, депутатом не обирався, військовозобов`язаний, який зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участі сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

01 липня 2023 року близько 21 год. 30 хв. на межі між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1 між вказаними особами виник словесний конфлікт.

Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_3 виник протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, підняв із землі камінь та кинув у ОСОБА_5 , яким влучив у праву ногу потерпілої.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця у ділянці правої гомілки, що згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

3. Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав.

Суду пояснив, що 01 липня 2023 року увечері близько о 21-30 годині сусідка ОСОБА_5 знаходилась на своєму подвір`ї по АДРЕСА_1 , а він на своєму подвір`ї, де між ними виник конфлікт з приводу крадіжки двох каструль, яку, на думку обвинуваченого, вчинена ОСОБА_5 , та з приводу неповернення дерев`яної бочки об`ємом 100 літрів.

Під час конфлікту потерпіла ОСОБА_5 вилила на нього з тазику помиї на груди, потім через паркан вдарила шваброю по руці, після чого почала кидати в нього каміння, на що він у відповідь почав кидати камінням в її сторону. Кидав каміння не так, щоб влучити в неї особисто, а на відстань 2-3 метра від неї, для того, щоб налякати. Він гадає, що потерпіла отримала пошкодження, оскільки камінь від землі потрапив в її ногу, однак цього він не бачив.

Обвинувачений додатково пояснив, що звертався в поліцію із заявою про вчинення крадіжки, і дільничний йому повідомляв, що вона зареєстрована, однак він не має документального підтвердження. ОСОБА_5 нанесла йому удар шваброю по лівому передпліччю, від чого він мав тілесне ушкодження у виді червоного шраму, однак до лікарні не звертався. Заяву про вчинення злочину з приводу завданих йому тілесних ушкоджень не писав, а давав тільки письмові пояснення. Під час конфлікту на території подвір`я ОСОБА_5 бачив тільки дочку потерпілої, більше нікого не бачив. Свідка ОСОБА_6 на подвір`ї потерпілої не бачив, з нею не розмовляв, зауважень вона йому не робила, допускає, що свідок можлива була під час цих подій на території подвір`я потерпілої, оскільки йому відомо, що ОСОБА_6 часто ходить до ОСОБА_5 по молоко.

Обвинувачений стверджує, що потерпіла в нього кидала каміння 5-10 разів, один раз влучила у груди, однак тілесних ушкоджень у нього не було. Коли він кидав каміння в сторону ОСОБА_5 , то перебував на відстані 3-4 метри від паркану, а потерпіла 1,5-2 метри від паркану на подвір`ї зі своєї сторони. Висота паркану 1,5 метри. Кидав каміння в гору, наміру спричинити тілесні ушкодження не було. Кидав каміння для того, щоб відігнати і для того, щоб ОСОБА_5 не кидала каміння у нього. В яку ногу ОСОБА_5 потрапило каміння не бачив, кидав 3-4 метри від потерпілої руками, механізм як кидав не пам`ятає. Як відбилось каміння від землі і як влучило в ногу не бачив. Кидав в сторону ОСОБА_5 та її дочки. Те що потерпіла кричала від влучання каміння в ногу не чув. На території подвір`я потерпілої і на його території покриття на землі - трава.

Обвинувачений в цей день вживав алкоголь в обід, увечері не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений пояснив, що вважає себе правим в даній ситуації, а потерпіла і свідок дають неправдиві показання.

Також обвинувачений пояснив, що на даний час він офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, має мінливий дохід від виконання робіт по найму у місцевого населення, не одружений, осіб на утриманні не має, стан здоров`я відмінний, військово-лікарською комісією військкомату визнаний придатним для проходження військової служби, однак до військової служби не призваний.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 КПК із повним дослідження всіх доказів кримінального провадження за встановленим судом порядком: допит обвинуваченого, потерпілої, свідка, дослідженням письмових доказів, вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого та дослідженням матеріалів про речові докази і процесуальні витрати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , підтвердила всі обставини інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Так, потерпіла пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 є її сусідом, з яким тривають конфлікти біля 9 років. 01 липня 2023 року близько 21 год. 30 хв. до неї прийшла знайома ОСОБА_6 по молоко, з якою вони пили каву на подвір`ї в прибудові. В цей час обвинувачений ОСОБА_3 перебував на своєму подвір`ї, був п`яний, можливо почув її голос і почав ображати її нецензурними словами. На подвір`ї окрім неї була її дочка із дитиною (5 років) та ОСОБА_6 . На образи обвинуваченого до нього вийшла ОСОБА_6 і зробила зауваження, в цей час також вийшла і вона. Після чого, обвинувачений почав кидати у неї каміння, кидав 3-5 разів. Потерпіла перебувала приблизно 2 метри від паркану, а обвинувачений приблизно 1 метр від паркану зі своєї сторони. Один із каменів, що кидав обвинувачений, влучив в гомілкову частину правої ноги, на що вона відчула біль і закричала. Каміння було розміром більше кулака. В цей момент стояла правою стороною до обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_5 доповнила, що вона камінням в обвинуваченого не кидала, в груди йому не влучала, помиї не виливала і шваброю його не била. На власному подвір`ї каміння у неї не має, на відміну від подвір`я обвинуваченого. Моменту як ОСОБА_3 влучив в неї каменем не бачила, оскільки відчувала страх як він почав кидати каміння, намагалась сховатись, однак не встигла. В місці потрапляння каміння на нозі була гематома, на ногу не могла встати. Обвинувачений влучив в праву ногу, в якій у неї поміняний тазостегновий суглоб. Вони викликали швидку допомогу, яка забрала її до лікарні.

Також потерпіла пояснила, що каструлі у обвинуваченого не крала, дочка брала дві бочки, одну повернула. Дій зі сторони обвинуваченого направлених на примирення не було.

Шкоду обвинувачений не відшкодував, не вибачився. Просить суд покарати обвинуваченого відповідно до закону.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснила, що потерпіла є її однокласницею, а обвинуваченого вона знає як її сусіда, стосунки з ними нормальні, конфліктів не було.

Свідок пояснила, що 01.07.2023 у вечері вона прийшла до ОСОБА_5 по молоко, і з нею пили каву в альтанці на її подвір`ї. Приблизно 10 метрів від них на власному подвір`ї знаходився ОСОБА_3 , який міг чути їх розмову, після чого обвинувачений почав нецензурно висловлюватись щодо ОСОБА_5 , згадував каструлі. На такі дії ОСОБА_3 свідок вийшла і зробила йому зауваження, на що він сказав «А це ви тітка!». Після чого, вона побачила як обвинувачений почав кидати каміння в ОСОБА_5 . Другий камінь влучив у ногу потерпілій, від чого вона закричала. В цей час вибігла дитина, тому свідок забрала дитину і побігла до хати.

Свідок також пояснила, що між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 конфлікти існують давно. Чи перебував ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння не може стверджувати. Свідок не бачила як ОСОБА_5 виливала помиї, і била шваброю ОСОБА_3 під час конфлікту. Потерпіла в ОСОБА_3 каміння не кидала. На подвір`ї у ОСОБА_5 каміння не має. Каміння обвинувачений кидав з території власного подвір`я, і в цей момент стояв впритул до паркану, а потерпіла 3-4 метри від паркану. Свідок бачила як камінь, який кинув ОСОБА_3 , влучив в ногу потерпілої. Обвинувачений кидав каміння спрямовано в людину, кидав прямо, із розмаху. Свідок йому кричала: «Що ти робиш?». Від влучання каменя потерпіла крикнула від болю і впала на землю, далі не бачила, оскільки рятувала дитину, що вибігла. В місці потрапляння каменя нога опухла і посиніла. Рикошету від землі каменя не було, вона бачила пряме влучання в ногу. На думку свідка, камінь великий і не міг відбитись від трави в ногу на таку висоту. Потерпіла стояла до обвинуваченого правою стороною.

Крім показів потерпілого, свідка судом досліджені наступні докази, які надані стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України:

- рапорт помічника чергового Надвірнянського РВП ГУНП в області ОСОБА_7 від 01.07.2023, згідно якого цього числа о 21.47 год. на спецлінію 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про нанесення їй ОСОБА_3 тілесних ушкоджень каменем в ділянку ноги;

- протокол прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_5 від 01.07.2023

про спричинення їй 01.07.2023 близько 21.30 год. тілесних ушкоджень

ОСОБА_3 ;

- витяг з ЄРДР від 02.07.2023 у кримінальному провадженні

№0000150 за ст. 125 ч. 1 КК України;

- протокол огляду місця події від 06.07.2023 та фото таблицею до нього, в ході якого оглянуто територію господарства потерпілої ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , де потерпілій спричинені тілесні ушкодження. За наслідками огляду з місця події вилучено камінь, який, зі слів потерпілої, обвинувачений ОСОБА_3 кинув в неї і попав в ногу, спричинивши тілесні ушкодження;

- протокол огляду речового доказу від 06.07.2023, в ході якого оглянуто вилучений в ході огляду місця події камінь, яким ОСОБА_3 01.07.2023 спричинив тілесні ушкодження потерпілій;

- висновок експерта №339 від 06.07.2023, згідно якого у потерпілої ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця у ділянці правої гомілки, що утворився від дії твердого предмета, яким може бути камінь чи інший тупий предмет, і відноситься до легких тілесних ушкоджень;

- протокол проведення слідчого експерименту від 07.07.2023, в ході якого потерпілою ОСОБА_8 відтворено на місці події (на території господарства за адресою її проживання) обставини конфлікту із ОСОБА_3 , що мав місце 01.07.2023 близько 21.30 год., в ході якого останній ображаючи її нецензурними словами кидав в неї камінням та один раз влучив в праву ногу.

Також в судовому засіданні досліджені матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

У суду немає сумнівів у психічному стані ОСОБА_3 , оскільки обвинувачений на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, і суд вважає його осудним.

У ході судового розгляду суд дослідив всі докази, надані сторонами кримінального провадження, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_3 заперечував свою причетність до завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 каменем, за вказаних в обвинувальному акті і вироку обставинах, та не визнав свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Щодо показань обвинуваченого ОСОБА_3 , про те, що він не спричиняв потерпілій тілесні ушкодження, а навпаки потерпіла вчинила проти нього протиправні дії: вилила з тазику помиї на груди, через паркан вдарила шваброю по руці, кидала в нього каміння і влучила в груди, а він кидав каміння на відстань від нею для того, щоб її відлякати, суд зазначає наступне.

За нормативним визначенням умисне легке тілесне ушкодження (ст. 125 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння легких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 кидав каміння в сторону потерпілої декілька разів ( не менше 2-3 разів), що спричинило легке тілесне ушкодження.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Обвинувачений ОСОБА_3 в ході розгляду справи не заперечував, що кидав каміння в сторону потерпілої ОСОБА_5 , однак, на його думку, кидав так, щоб не влучити, на відстані 2-3 метри від потерпілої.

Зазначені пояснення спростовуються показаннями потерпілої, свідка і матеріалами справи.

Про умисел обвинуваченого на вчинення умисного нанесення тілесних ушкоджень свідчать його дії, зокрема, спосіб, характер, кількість протиправних дій направлених на кидання каміння в потерпілу та механізм утворення тілесних ушкоджень, завданих потерпілій.

Так, з матеріалів справи випливає, що потерпілій ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця у ділянці правої гомілки, який утворився від дії тупого предмета, яким може бути камінь чи інший твердий предмет, може відповідати терміну, вказаному в постанові (01.07.2023).

З показань потерпілої і свідка між сусідами існують тривалі неприязні взаємини, під час конфлікту обвинувачений декілька разів кидав каміння в сторону потерпілої, а свідок ОСОБА_6 бачила, як другий кинутий ОСОБА_3 камінь влучив в ногу потерпілої ОСОБА_5 .

Дії обвинуваченого були активними, а між його діями, а саме кидання каміння в сторону потерпілої та їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілій легкого тілесного ушкодження у вигляді синця у ділянці правої гомілки, існує прямий причинний зв`язок. Суд з урахуванням досліджених під час судового розгляду доказів, приходить до висновку, що ОСОБА_3 умисно кинув камінь в потерпілу. Про наявність умислу на спричинення тілесного ушкодження вказує тривалі неприязні взаємини муж сусідами, поведінка обвинуваченого до конфлікту, який ображав потерпілу нецензурними словами, а також поведінка обвинуваченого безпосередньо під час конфлікту з потерпілою, а саме цілеспрямоване кидання каміння в сторону потерпілої декілька разів, один із яких влучив в праву ногу потерпілої.

Суд вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілої щодо механізму отримання нею тілесних ушкоджень. Отримання таких ушкоджень від дії тупого твердого предмета, яким може бути камінь, як зазначено у висновку експерта №339 від 06.07.2023, повністю узгоджується з показаннями потерпілої ОСОБА_5 та крім того, свідка ОСОБА_6 .

Також, оскільки умисел ОСОБА_3 фактично був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілої, то відповідальність він повинен понести за тілесне ушкодження, яке було фактично заподіяне.

Надаючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_3 суд виходить із наступного. Обвинувачений, зазначаючи в своїх показаннях про те, що першою фізичну силу застосувала потерпіла ОСОБА_5 , не надав суду жодного доказу на підтвердження даної версії, зокрема доказів спричинення йому тілесних ушкоджень, що характерні для особи, яка зазнала нападу, забруднення одягу, тощо. При цьому враховується, що з будь-якими заявами про заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_3 не звертався.

З огляду на наведене, обвинуваченим не наведено, а судом не встановлено обставин, які давали обвинуваченому ОСОБА_3 будь-яких підстав для того, щоб наносити потерпілій тілесні ушкодження, в тому числі з метою самозахисту.

Під час дослідження доказів в судовому засіданні обвинуваченим не заявлялись клопотання про необхідність перевірки його версії, зокрема і шляхом допиту свідків захисту чи дослідження письмових доказів зі сторони захисту.

За наслідками досліджених доказів у справі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 під час кидання каміння в потерпілу діяв протиправно, оскільки обставин, які б виключали протиправність його діяння, зокрема стан необхідної оборони судом не встановлено. Словесний конфлікт та кидання каміння за ініціативою обвинуваченого у зв`язку з тим, що на його думку потерпіла викрала каструлю, не може вважатися такою обставиною в розумінні ст.ст. 36 КК України. Більше того як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений не зміг підтвердити документально факт звернення до поліції з приводу вчинення у нього крадіжки.

Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не кидав в потерпілу ОСОБА_5 каміння, і не завдавав їй легкі тілесні ушкодження, суд вважає такі показання не щирими та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у вироку доказами.

На думку суду за встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин справи отримання потерпілою тілесного ушкодження у вигляді синця у ділянці правої гомілки у інший спосіб виключається.

Версія обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що камінь можливо відбився від землі, а потім влучив в ногу потерпілої спростовується показаннями свідка ОСОБА_6 , яка бачила пряме влучання каменя в ногу ОСОБА_5 та фактично є припущенням обвинуваченого, який в суді показав, що такого не бачив, а лише вважає це можливим.

Будь яких інших версій, які б суд мав змогу перевірити під час судового розгляду обвинуваченим не висунуто, а інші показання обвинуваченого не впливають на обсяг обвинувачення та кваліфікацію його дій. Також сторонами кримінального провадження не заявлено клопотань про необхідність доповнення судового розгляду.

На переконання суду досліджені під час судового розгляду докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є належними і допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим інкримінованого йому діяння, відповідають показанням потерпілої та свідка, письмовим доказам по справі.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 з точки зору їх достовірності, суд виходить з того, що зазначені особи, які попередженні про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та були допитані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту, давали покази вільно, послідовно та деталізовано, їх покази в цілому узгоджуються між собою і з рештою досліджених судом доказів. Підстави для обмови ОСОБА_3 свідком, або будь-яких об`єктивних даних, які б ставили під сумнів показання цієї особи судом не встановлено.

За таких обставин, покази потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, і підтверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ вини обвинуваченого і вважає, що вони в сукупності з іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Ці докази свідчать про те, що ОСОБА_3 вчинив умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, тому суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, те що ним вчинений кримінальний проступок.

Визначаючи міру покарання суд також враховує, що обвинуваченим вчинене закінчене умисне кримінальне правопорушення, суспільна небезпечність якого полягає в нанесенні шкоди здоров`ю людині.

З даних про особу обвинуваченого випливає, що він має визначене і постійне місце проживання, проживає один, за місцем проживання характеризується добре, не одружений, дітей або утриманців не має, військовозобов`язаний, працездатний, однак офіційно не працевлаштований, на обліку центру зайняті не перебуває, не має постійних джерел доходу, матеріальний стан незадовільний, має добрий стан здоров`я, на обліку у психіатричному і наркологічному кабінетах не перебуває, раніше не судимий в силу ст..89 КК України.

З урахуванням відсутності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, враховуючи його особу те, що ОСОБА_3 в цілому по матеріалах справи характеризуються задовільно, враховуючи його відношення до вчиненого кримінального правопорушення, відсутності розкаяння і відшкодування завданих збитків, а також з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема завдання тілесних ушкоджень із застосуванням каміння, яке він кидав у беззахисну людину, що свідчить про його суспільну небезпечність, а також характер і ступінь тяжкості його наслідків, думку потерпілої з приводу покарання, суд, керуючись ст.ст.56,65-67 КК України, вважає за необхідне з кількох альтернативних покарань, передбачених частиною першою статті 125 КК, обрати обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, враховуючи при цьому майновий стан обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований і не має постійних джерел доходу, що унеможливлює призначення інших видів покарань за санкцією даної статті.

З огляду на обставини і наслідки вчинення кримінального правопорушення, зокрема спосіб нанесення тілесних ушкоджень і вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, враховуючи особу винного, таке покарання йому слід призначити на рівні верхньої межі, встановленої законом для даного виду покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у межах даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

На досудовому розслідуванні обвинуваченому запобіжний захід не обирався, підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись стст.368,370,374 КПК, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Судимість вважається погашеною після відбування покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувати.

Речові докази:

-догоспітальний клінічний протокол №1866 від 01.07.2023 на ім`я ОСОБА_5 - зберігати при матеріалах кримінальної справи №348/1599/23 (провадження №1-кп/348/309/23).

-Камінь, який вилучений під час огляду місця події, що зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП, - знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснити право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1