ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого,-

В С Т А Н О В И Л А :

16 листопада 2023 року до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання на невідбутий строк в порядку ст.81 Кримінального кодексу України (далі- КК).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року у задоволенні клопотання захисника відмовлено.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року та звільнити засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково на невідбутий строк покарання.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що засуджений ОСОБА_8 за час утримання в ДУ Полтавська установа виконання покарань (№23) з 11.05.2019 допустив одне порушення режиму відбування покарання, з приводу чого з ним була проведена бесіда виховного характеру. Заохочень не мав.

З 15.04.2020 засуджений ОСОБА_8 відбував покарання в ДУ Божківська виправна колонія (№16), де характеризувався посередньо, режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

З 02.09.2020 засуджений утримувався в СІЗО м. Київ, де характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, о дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

З 21.10.2020 ОСОБА_8 відбував покарання в ДУ Божківська виправна колонія (№16), де характеризувався позитивно, режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Приймав активну участь у благоустрою установи, мав зразкову поведінку, за що 8 разів був заохочений. Був працевлаштований працівником виробничої зони, був днювальним, помічником начальника відділення СПС №1. Захворів на туберкульоз.

12.06.2023 засуджений прибув для проходження курсу лікування в Спеціалізованій туберкульозній лікарні при ДУ Дніпровська виправна колонія (№89). Не працевлаштований у зв`язку із хворобою.

Отже захисник зазначає, що засуджений ОСОБА_8 свою вину у скоєному визнає повністю, щиро кається та бажає бути корисним своїй родині та Батьківщині, перебуваючи на волі. За час відбування покарання ОСОБА_8 підтримує стійкі соціальні зв`язки із своїми батькам і дівчиною, та встановлену половину строку покарання вже відбув 08.10.2022. Тому апелянт вважає, що засуджений довів своє виправлення своєю зразковою поведінкою та працею під час відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та яка наполягала на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.81 КК та роз`ясненнями, які містяться у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями частини першої та третьої статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі- КВК), передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як зазначено у роз`ясненнях, що містяться у п.17 вищевказаної Постанови ПВСУ, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні поділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання…Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину…додержання ним вимог режиму.

Мотивуючи своє рішення та відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання місцевий суд, посилаючись на положення ст.81 КК, зазначив, що ОСОБА_8 засуджений вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 08.05.2019 за ч.2 ст.121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, яке почав відбувати 08 травня 2019 року.

Початок строку 08.05.2019 року, кінець строку 08.05.2026 року.

За час відбуття покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» засуджений ОСОБА_8 характеризується негативно, не працевлаштований у зв`язку з проходженням лікування від туберкульозу, до лікування ставиться задовільно. Допускав порушення режиму утримання, за що був підданий дисциплінарним стягненням 20.07.2023 у зв`язку з вилученням саморобних гральних карт та 30.09.2023 у зв`язку з невиконанням команди «Відбій», які на час розгляду справи не знято та не погашено у встановленому законом порядку. За весь час відбуття покарання засуджений має 8 заохочень за додержання правил поведінки та виконання покладених обов`язків.

Окрім того, згідно наявної у справі характеристики, засуджений ОСОБА_8 відповідно до ст.ст.123, 127 КВК України участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає та не бере участі у роботі самодіяльних організацій. Індивідуальний план роботи з виховної роботи виконує частково. На профілактичному обліку в установі не перебуває. За характером врівноважений, спокійний, але для засудженого характерна пасивна, пристосовницька орієнтація на сприйняття готових стандартів поведінки. (а.с.31-32).

Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с.34) засуджений ОСОБА_8 має за 8 заохочень та два тягнення, одне з яких не погашене.

Згідно наявної у справі характеристики (а.с.48-49, 50) до засудженого ОСОБА_8 за порушення режиму відбування покарання 30.09.2023 застосовувалися крайні заходи дисциплінарного реагування у вигляді поміщення в ДІЗО установи строком на 3 доби. Перебуває на профілактичному обліку, як схильний до самогубства.

Ухвалою Полтавського районного суду полтавської області від 23.01.2023 у задоволенні клопотання адміністрації ДУ Божківська виправна колонія (№16) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 було відмовлено.

За наведених обставин місцевий суд констатував, що у даному випадку, що позитивні зміни у поведінці засудженого не відбулись, про що свідчить наявність незнятих та непогашених дисциплінарних стягнень, а тому суд дійшов висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення та не довів його, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення.

Водночас суд прийняв до уваги й пояснення засудженого ОСОБА_8 , які надійшли на адресу суду, в яких останній вказує, що накладення на нього дисциплінарних стягнень є результатом провокації з боку адміністрації установи виконання покарань. Натомість суд дав критичну оцінку вказаним поясненням засудженого з огляду на те, що засуджений ОСОБА_8 , будучи представленим захисником за договором, не скористався своїм правом, передбаченим п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК та не подавав до суду скаргу на рішення адміністрації установи виконання покарань, а тому на момент розгляду справи судом, вони є чинними, у зв`язку з чим його пояснення, щодо тієї обставини, що на порушення режиму утримання його спровокували працівники адміністрації суд визнав голослівними та неприйнятними.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність на даний час правових підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, оскільки вони є належним чином мотивованими та ґрунтуються на сукупності досліджених доказів у справі.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року є законною, мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4