Справа №705/235/22
1-кп/705/454/24 ВИРОК
17.01.2024 м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щітки Вінницького району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих травм помер.
Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Показав, що дійсно 21.10.2021, близько 17-18 год., здійснив наїзд на ОСОБА_9 , який помер від отриманих травм. Зазначив, що їхав зі швидкістю 60-70 км/год., погодні умови були задовільні, покриття дороги сухе. Здалеку він бачив машину потерпілого, проте самого потерпілого не бачив. Потім відволікся на інший автомобіль та подивився у ліве дзеркало, у подальшому змінив напрямок руху свого автомобіля праворуч, у результаті чого збив потерпілого, який знаходився з лівого краю дороги. Відразу як почув удар, з`їхав з проїжджої частини дороги. Потерпілий лежав та був без свідомості. «Швидку» спинили, яка проїжджала якраз повз, телефоном її не викликали. Допомогу потерпілому не надавав, оскільки були працівники медичної допомоги. Потерпілого на краю дороги він не бачив, звідки він узявся, він не знає. Вказав про готовність відшкодувати потерпілій ОСОБА_10 шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, проте остання на контакт не йде.
Оскільки ОСОБА_8 повністю визнав свою вину за ч. 2 ст. 286 КК України та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, судом безсумнівно встановлена правильність розуміння ним змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши обвинуваченому положення частини третьої статті 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням документів, що характеризують особу обвинуваченого, та документів, що містять відомості про речові докази та процесуальні витрати, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими частиною третьою статті 349 КПК України.
Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тому засуджує його за ч. 2 ст. 286 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину; конкретні обставини його вчинення; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, де характеризується формально позитивно, офіційно не працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дочку, не перебуває на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога.
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття, оскільки він визнає свою вину, висловлює жаль з приводу вчиненого таготовність бути покараним за скоєне. Крім того, обвинувачений під час судового розгляду вказував на готовність відшкодувати завдану потерпілій шкоду.
Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Також суд враховує досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно з якою рівень ризику повторного вчинення кримінального правопорушення та ризику небезпеки для суспільства визначено як середній. У своїх висновках орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Що стосується позиції потерпілої ОСОБА_10 стосовно призначення покарання, то суд зауважує, що у справах цієї категорії ця позиція не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними пріоритету.
Водночас цивільний позов потерпілою не заявлений, будь-яких заяв щодо претензій морального чи матеріального характеру до обвинуваченого, а також стосовно покарання, яке необхідно обрати останньому, нею не подано.
Відповідно до ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про доцільність засудження ОСОБА_6 до позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. На думку суду, саме такий вид покарання відповідає вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення винної особи, запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, тобто відповідає меті покарання без його реального виконання.
Крім того, враховуючи конкретні обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити останньому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Під час досудового розслідування і судового розгляду запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувався, з урахуванням обставин вчиненого злочину та особи винного суд не вбачає підстав для застосування такого заходу на період до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Накладений ухвалами слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.10.2021 арешт слід скасувати.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, у період якого зобов`язати відповідно до ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у загальному розмірі 6349 (шість тисяч триста сорок дев`ять) гривень 94 копійки.
Речові докази:
- взуття на ліву та праву ногу трупа ОСОБА_9 , які зберігаються в камері схову Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, - знищити;
- автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 411 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, - повернути власнику за належністю;
- автомобіль «DAF XF150.460» реєстраційний номер НОМЕР_4 , який переданий власнику ОСОБА_11 під зберігальну розписку, - залишити ОСОБА_11 за належністю.
Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.10.2021 арешт на автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 411 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 , виданим ТСЦ 0541, належить ОСОБА_12 .
Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.10.2021 арешт на автомобіль «DAF XF150.460» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6 , виданим ТСЦ 0542, належить ОСОБА_11 .
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним у порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1