Справа № 331/1941/22
Провадження №1-кп/333/271/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої, заявлене у кримінальному провадженні № 0000175 від 22.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі судді-доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перебуває вищевказане кримінальне провадження. Відносно обвинуваченої ОСОБА_6 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зі строком дії до 25.12.2023 р.

Наразі здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, досліджуються докази сторони захисту, в тому числі допитуються свідки, через виклик в судовому засіданні оголошуються перерви. У зв`язку з вищевказаним, з об`єктивних причин, суд не може розглянути справу в строк до 25.12.2023 р.

Процесуальним прокурором в судовому засіданні 18.12.2023 р. заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою ще на 60 днів, в зв`язку з наявністю ризиків переховування обвинуваченої від суду та перешкоджання нею кримінальному провадженню іншим чином.

Підозрювана та її захисник заперечували відносно задоволення клопотання прокурора, зазначили, що заявлені ризики відсутні, клопотання прокурора не змінне. Просили відмовити в його задоволенні в зв`язку з необґрунтованістю клопотання.

Колегія суддів, вислухав пояснення прокурора, сторони захисту, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 стали: наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, що обвинувачена може переховуватися від суду та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих злочинів.

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, проти основ національної безпеки України, в умовах воєнного стану в Україні, а саме: кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, які стороною обвинувачення кваліфіковані як: закінчений замах на вчинення державної зради у формі переходу на бік ворога в умовах воєнного стану та надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану; закінчений замах на вчинення добровільного зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Максимальне покарання передбачене ч. 2 ст. 111 КК України у вигляді довічного позбавлення волі.

Відповідно до пункту 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, «…Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів. Суд визнає, що з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, органи влади мали підстави вважати, що існування такого ризику було встановлено із самого початку. Однак, Суд неодноразово наголошував, що тяжкість обвинувачень сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення..».

Європейський суд з прав людини в своїх рішення підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів справи, обвинувачена до 2022 р. постійно мешкала та працювала в Бердянському районі Запорізької області. Займала керівні посади в державних органах, була депутатом місцевої ради. В Бердянському районі Запорізької області мешкають постійно і інші члени родини обвинуваченої (рідна донька, матір, цивільний чоловік). З кінця лютого 2022 р. Бердянський район Запорізької області є тимчасово окупованою територією. Зазначені вище члени родини обвинуваченої з тимчасово окупованої території не виїхали та продовжують і надалі мешкати в Бердянському районі Запорізької області. Весною 2022 р. обвинувачена разом зі своїм цивільним чоловіком виїхала з тимчасово окупованої території до м. Запоріжжя, лише в зв`язку із тим, що вважала, що її повнолітньому сину, який мешкає та навчається в м. Дніпро, загрожувала небезпека. В подальшому її цивільний чоловік повернувся на тимчасово окуповану територію, а ОСОБА_6 була затримана в межах цього кримінального провадження.

Тривалість перебування обвинуваченої на вищевказаних чиновницьких посадах свідчить про наявність у ОСОБА_6 широкого і впливового кола знайомих, яке може бути використане нею для створення умов для організації свого переховування від суду, в тому числі шляхом перетину ліній розмежування з тимчасово окупованою територією, навіть за відсутності оригіналу паспорту, оскільки обвинувачена не позбавлена можливості використовувати електронну версію паспорту та інших належних їй документів в мобільному застосунку «Дія».

З урахуванням вищенаведеного, характеру та суті обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , наявності стійких соціальних зв`язків у обвинуваченої на тимчасово окупованій території, тяжкості можливого покарання, за інкриміновані злочини, завершального етапу судового процесу у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_6 від суду не зник та не зменшився.

Сином обвинуваченої - ОСОБА_8 орендовано квартиру у м. Запоріжжі до січня 2024 р., для проживання обвинуваченої, у разі її звільнення з під варти, також ним заявлено про намір утримувати матір на час перебування її під судовим слідством, але на думку колегії суддів, дані обставини не є тим стримуючим фактором, які знизять існуючий ризик та забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Тримання під вартою є найбільш ефективним засобом задля запобігання існуючому ризику та забезпечення належного розгляду цього кримінального провадження, враховуючи наявність високого суспільного інтересу, в зв`язку з військовою агресію російської федерації відносно України, у справедливому, оперативному розгляді таких категорій справ.

Відповідно до ч. 6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тільки тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів виснує, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, зазначених в переліку в ч. 4 ст. 183 КПК України, наявність вагомого ризику переховування її від суду, тяжкість наслідків від настання цього ризику, колегія суддів не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.177, 331, 392-395 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 днів, а саме: з 18.12.2023 року по 15.02.2024 року, включно.

Ухвала діє до 15.02.2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений 21.12.2023 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3