У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 , захисника: адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Крижопіль Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0007355 від 10.10.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В межах даного кримінального провадження 31.10.2014 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПІК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від органів досудового розслідування і суду та вчиняти інше кримінальне правопорушення, ухилятись від проведення слідчих дій, що на даний продовжує місце бути, оскільки ОСОБА_6 починаючи з 2014-го року перебуває в активному розшуку, про що свідчать постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення в розшук підозрюваного від 10.11.2014 та від 12.11.2014, а також те, що на теперішній час місце його перебування органам досудового розслідування невідоме.

Крім того, відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 Вх. № 1/7326 від 05.09.2014 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 28.02.2014 здійснив перетин державного кордону України, виїхавши, через пункт пропуску «Конотоп» до Російської Федерації, внаслідок чого 09.06.2020 слідчим СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області було винесено постанову про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук.

11.11.2014 до Вінницького міського суду було подано клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , яке, в подальшому, 12.11.2014 було задоволено.

Враховуючи, що метою і підставами застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою с забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов?язків, а на даний час характеристика особи підозрюваного та факт його тривалої відсутності за місцем проживання, дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та виконанню покладених на підозрюваного ОСОБА_6 обов?язків.

Таким чином, наявні реальні ризики переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування, вчинення ним незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення ним інших кримінальних правопорушень та перешкоджання таким чином кримінальному провадженню.

На підставі викладеного слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав повністю та просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився та не був доставлений, місцезнаходження його невідоме, останній перебуває у міжнародному розшуку.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 заперечував, щодо поданого клопотання.

Відповідно до частини шостої статті 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0007355, заслухавши думку прокурора, захисника дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0007355 від 10.10.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в травні 2013 року, точну дату та час слідством не встановлено, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , познайомились із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .. Після їх знайомства ОСОБА_7 та ОСОБА_6 дізнавшись про те, що ОСОБА_8 має намір придбати автомобіль, і що у нього є кошти на його придбання, вирішили заволодіти грішми останнього, тим самим вступивши у попередню змову. Реалізовуючи свій злочинний намір, маючи на меті матеріально збагатитись, переслідуючи мету легкої наживи з корисливих спонукань ОСОБА_7 та ОСОБА_6 для того щоб увійти у довіру ОСОБА_8 попросили у нього в борг кошти в сумі 3000 доларів США терміном на один місяць. При цьому як гарантію повернення вказаних коштів вони залишили ОСОБА_8 автомобіль марки «ВАЗ 21015». Через місяць ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повернули кошти ОСОБА_8 в сумі 3 500 доларів США, 500 доларів США за яких була винагорода за користування ними. Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запропонували ОСОБА_8 придбати у них автомобіль марки «Деу Ланос» за кошти в сумі 3500 доларів США. Дана вартість за автомобіль влаштовувала ОСОБА_8 , і останній 29.05.2013 приблизно о 18.00 годині перебуваючи біля б. 11 по вул. Артема м. Вінниці, передав кошти в сумі 3 500 доларів США за автомобіль марки «Деу Ланос». Хоча в дійсності вище згаданий автомобіль ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не належав, однак вони запевняли ОСОБА_8 , що даний автомобіль належить ОСОБА_7 . Наступного дня ОСОБА_7 під час зустрічі із ОСОБА_8 сказав про те, що даний автомобіль йому не належить, і що автомобіль необхідно повернути власникові, при цьому кошти отримані за його продаж ОСОБА_8 не повернув. Однак, вперто не бажаючи припинити свої злочинні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , запропонували придбати ОСОБА_8 інший автомобіль марки «Ауді».

На пропозицію придбати даний автомобіль ОСОБА_8 погодився. Під час розмови ОСОБА_7 та ОСОБА_6 сказали ОСОБА_8 , що автомобіль знаходиться на арешт майданчику УДАІ УМВС України у Вінницькій області, оскільки ОСОБА_7 потрапив, керуючи ним, у незначну дорожню-транспортну пригоду. Погодившись придбати даний автомобіль ОСОБА_8 дав кошти в сумі 3000 доларів США ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебуваючи біля території арешт майданчику УДАІ УМВС України у Вінницькій області показували ОСОБА_8 автомобіль марки «Ауді», хоча в дійсності даний автомобіль жодному з них не належав, тим самим входячи в довіру ОСОБА_8 . Через деякий час ОСОБА_7 розповів ОСОБА_8 про те, що потрапивши на згаданому автомобілі у дорожню-транспортну пригоду, водію іншого автомобіля він наніс тілесні ушкодження. Для вирішення цих проблем, а саме для відшкодування шкоди за пошкодження іншого автомобіля, а також сплати штрафу ОСОБА_7 попросив у ОСОБА_8 ще кошти в сумі 1400 доларів США. Оцінюючи вартість автомобіля марки «Ауді» в 10000 доларів США ОСОБА_9 погодився дати ОСОБА_7 кошти в сумі 1400 доларів США.

Через тиждень ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 продовжуючи свої злочинні дії, під час зустрічі сказали ОСОБА_8 про те, що вони не можуть забрати автомобіль із арешт майданчику, а для того щоб це зробити їм необхідно дати хабара працівникам УДАІ м. Вінниці в сумі 1500 доларів США. Пояснюючи, що у них таких коштів немає, вони попросили їх у ОСОБА_8 . Будучи впевненим у порядності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ОСОБА_8 дав їм кошти в сумі 1500 доларів США. Отримавши кошти ОСОБА_7 імітуючи дачу хабара зайшов у приміщення УДАІ УМВС України у Вінницькій області, та вийшовши звідти сказав ОСОБА_8 , що автомобіль він зможе забрати через три дні.

Протягом трьох місяців після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_6 автомобіль не передали, та отримані кошти не повернули. В подальшому, 27.09.2013 знову звернулись ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які під час розмови сказали про те, що у них є для продажі автомобіль марки «Мерседес SLK», і вони зможуть його продати ОСОБА_8 , якщо він їм доплатить ще кошти в сумі 4600 доларів США. На їх пропозицію ОСОБА_8 погодився та дав кошти в сумі 4600 доларів США. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 отримавши кошти передали автомобіль марки «Мерседес SLK» ОСОБА_8 . Однак в дійсності даний автомобіль належав невстановленій слідством особі, яка вимагала у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повернення автомобіля. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 маючи на меті забрати даний автомобіль у ОСОБА_8 запропонували йому продати даний автомобіль, запевнивши, що у них є покупець із м. Одеси. Маючи намір повернути кошти ОСОБА_8 погодився та передав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 автомобіль, які після його отримання повернули власнику. При цьому кошти отримані за нього від ОСОБА_8 не повернули.

Таким чином ОСОБА_7 та ОСОБА_6 отримали від ОСОБА_10 кошти загальною сумою 14000 доларів США, які між собою розділили навпіл, тим самим завдавши ОСОБА_8 значну матеріальну шкоду на вище вказану суму, що у перерахунку на національну грошову одиницю становить 111 902 гривні.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 , вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, (шахрайство) тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

31 жовтня 2014 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2014 по справі №127/24023/14-к надано дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 Вх. № 1/7326 від 05.09.2014 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 28.02.2014 здійснив перетин державного кордону України, виїхавши, через пункт пропуску «Конотоп» до Російської Федерації.

На даний час місцезнаходження підозрюваного у даному кримінальному провадженню не відоме, він переховується від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим постановою слідчого від 09.06.2020 ОСОБА_6 оголошено в міжнародний розшук.

Наведене свідчить про те, що перебуваючи на волі підозрюваний і в подальшому буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказані вище ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільними і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам.

Обов`язковою умовою здійснення міжнародного розшуку з метою екстрадиції є чинне процесуальне рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначена вимога міститься у ч. 2 ст. 58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, згідно з якою до запиту про видачу особи для здійснення кримінального переслідування в обов`язковому порядку повинна долучатися завірена копія постанови про заключення під варту. Аналогічні вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року.

Крім цього, неприйнятними для екстрадиції процесуальним рішенням є ухвала суду про дозвіл на затримання з метою приводу, що за своєю природою не є рішенням про обрання або застосування запобіжного заходу, відповідно до вищевказаних нормативних актів, які мають вищу юридичну силу ніж чинне кримінально процесуальне законодавство, тому прокурор звернувся з даним клопотанням до суду.

Відповідно до частини шостої статті 193 КПК України слідчий суддя, може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

В той же час, Кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного доведеністю факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено слідчим СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_11 шляхом винесення постанови про оголошення підозрюваного ОСОБА_6 в міжнародний розшук.

Таким чином, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_6 оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини четвертої статті 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи положення частини четвертої статті 197 КПК України, суд вважає за можливе та необхідне не зазначати строк дії даної ухвали.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є тотожним поняттю застосування такого запобіжного заходу, а тому після затримання ОСОБА_6 питання можливості застосування до нього обраного запобіжного заходу або його зміну на більш м`який запобіжний захід буде повторно розглядатися судом у встановленому законом порядку.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 400 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя