УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №1-459/12

провадження №51-8097к18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2013 року в частині кваліфікації дій та призначення покарання скасовано та постановлено новий, яким визнано винуватими та засуджено:

- ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 368 КК (в редакції Закону від 10 грудня 2015 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки з конфіскацією майна;

- ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27 - ч. 4 ст. 368 КК (в редакції Закону від 10 грудня 2015 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2023 року вирок апеляційного суду залишено без зміни.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про відновлення строку на касаційне оскарження вироку Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, а касаційну скаргу захисника визнано такою, що не підлягає розгляду.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі з доповненнями захисник стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а її касаційну скаргу на вирок апеляційного суду визнати такою, що підлягає розгляду.

На обґрунтування касаційних вимог захисник вказує, що про вирок апеляційного суду вона дізналася лише 01 червня 2023 року, а тому строк на касаційне оскарження нею не пропущено. Наголошує, що тривалий час перебувала за кордоном та не брала участі у судових засіданнях.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні:

- захисник підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити;

- прокурор заперечила касаційну скаргу та просила відмовити у її задоволенні.

Захисник ОСОБА_7 надіслала до касаційного суду клопотання, в якому просила проводити касаційний розгляд за її відсутності, а касаційну скаргу - задовольнити.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників, перевірила матеріали кримінальної справи, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

У касаційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваною ухвалою апеляційного суду та вважає поважною причину пропуску нею строку на касаційне оскарження вироку апеляційного суду від 17 січня 2023 року.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

За правилами ч. 1 ст. 386 КПК 1960 року касаційна скарга на вирок апеляційного суду може бути подана протягом одного місяця з моменту проголошення вироку, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої правила, що визначають формальні вимоги і строки, яких слід дотримуватися при поданні скарг, призначені для забезпечення належного здійснення правосуддя і дотримання, зокрема, принципу правової визначеності. Ці правила та їх застосування не може перешкоджати заявникам використовувати доступні засоби правового захисту, і кожен випадок має оцінюватися у світлі особливостей відповідного провадження. Застосовуючи процесуальні правила, суди мають уникати як надмірного формалізму, що може підірвати справедливість процесу, так і надмірної гнучкості, яка може позбавити будь-якого значення процесуальні вимоги закону.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року до участі у справі в суді апеляційної інстанції було допущено захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 (а. с. 149-150, Т. 20).

В подальшому на підставі ч. 3 ст. 355 КПК захисник ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та за згодою останнього змінив апеляцію захисника з кола близьких родичів ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2013 року (а. с. 30-56, Т. 21). Ці процесуальні дії відображено і в ухвалі Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року (а. с. 182-183, Т. 20).

В свою чергу, ОСОБА_7 подала до Київського апеляційного суду заяву від 30 липня 2019 року, в якій зазначила, що підтримує апеляцію захисника ОСОБА_10 у повному обсязі та просила розглянути справу без її участі за умови присутності в судовому засіданні саме захисника ОСОБА_10 (а. с. 186, Т. 20).

При цьому зі змісту апеляції захисника ОСОБА_7 вбачається, що остання оскаржувала в апеляційному порядку лише визначений місцевим судом іспитовий строк за ч. 1 ст. 75 КК та просила його змінити з 3-річного на 2-річний, а в решті вирок місцевого суду залишити без змін (а. с. 1-5, Т. 16).

Натомість в зміненій апеляції захисник ОСОБА_10 стверджував, зокрема, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, відсутність у діянні ОСОБА_8 інкримінованого складу злочину, недопустимість низки доказів та просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити справу за відсутністю в діянні складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року (а. с. 56, Т. 21).

Інформації про те, що захисник ОСОБА_7 від 30 липня 2019 року і по день ухвалення вироку апеляційним судом 17 січня 2023 року, тобто понад 3 роки 5 місяців, виявляла будь-яку зацікавленість у результатах розгляду кримінальної справи матеріали розглядуваної справи не містять.

Водночас захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 був присутній у більшості судових засідань апеляційного суду та брав участь і в касаційному розгляді кримінальної справи 30 травня 2023 року, де обстоював активну процесуальну позицію щодо захисту інтересів засудженого.

Сам засуджений ОСОБА_8 неодноразово повідомляв суд апеляційної інстанції про те, що не заперечує проти того, щоб кримінальну справу розглядали за відсутності, зокрема і захисника ОСОБА_7 (заява від 18 червня 2019 року на а. с. 178, Т. 20, заява від 30 липня 2019 року на а. с. 190, Т. 20).

Також Суд враховує, що з моменту скасування ухвалою касаційного суду від 04 жовтня 2018 року вироку Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року та направлення справи на новий апеляційний розгляд захисник ОСОБА_7 не з`явилася на жодне судове засідання, хоча неодноразово повідомлялася про дату та час апеляційного розгляду (зокрема, рекомендовані поштові відправлення на а. с. 130, 139, 158, Т. 20). Надалі після зміни апеляції інтереси засудженого ОСОБА_8 представляв захисник ОСОБА_10 , про що також було висловлено прохання захисником ОСОБА_7 у заяві від 30 липня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що за умови достатньої зацікавленості та комунікації із її підзахисним, який є її дідусем, ОСОБА_7 мала можливості не лише для того, аби дізнатися результати апеляційного розгляду, а й оскаржити судове рішення суду апеляційної інстанції у випадку незгоди з ним.

За таких обставин Суд вважає, що лише посилання на перешкоди щодо отримання інформації про результати кримінальної справи (перебування за кордоном, вагітність) є суб`єктивним переконанням захисника ОСОБА_7 та не є достатнім для висновку, що строк касаційного оскарження у цьому випадку розпочав свій перебіг 01 червня 2023 року, оскільки захисник не здійснила усіх необхідних дій для реалізації свого права на касаційне оскарження.

За результатами касаційного розгляду колегія суддів вважає, що апеляційним судом не було допущено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а оскаржувана ухвала є законною та вмотивованою.

Керуючись статтями 396, 400-2 КПК 1960 року, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII), Суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3