У Х В А Л А

25 жовтня 2023 року суддя-доповідач - суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , отримавши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 211 050 400 046 06 від 26 грудня 2021 року щодо нього, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 07.08.2023 ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням з урахуванням вироку Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2023, остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_2 не обирався.

Ухвалено строк відбування покарання рахувати з дня початку відбування покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2023, а саме з 03.08.2022.

В провадженні вирішена доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 392 КПК України, вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.08.2023 стосовно ОСОБА_2 може бути оскаржений і обвинувачений, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 393 КПК України, має право на подачу апеляційної скарги.

Передбачені ст. 395 КПК України порядок та строки подачі апеляційної скарги обвинуваченим дотримані.

Проте, ухвалою судді-доповідача від 22.09.2023 апеляційна скарга ОСОБА_2 була залишена без руху та йому був наданий строк на усунення недоліків апеляційної скарги за наступним.

Так, приписами п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України задекларовано, що в апеляційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування з зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Дані вимоги обвинуваченим не були дотримані, бо зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 від 03.09.2023 слідувало, що у нього був відсутній умисел на вчинення крадіжки.

Між тим, обвинувачений ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції повністю визнав свою вину і не заперечував, як і прокурор, щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального правопорушення, які і не досліджувалися за нормою ч. 3 ст. 349 КПК України, що і не можуть бути предметом оскарження в силу п. 1 ч. 1 ст. 392, ч. 2 ст. 394 КПК України.

Як далі випливало зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 , він просив призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком - півроку або умовний термін згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Проте, за санкцією ч. 2 ст. 185 КК України з урахуванням положень ч. 2 ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі не може бути визначено меншим, ніж 1 рік.

Не вказав свого ставлення обвинувачений ОСОБА_2 і щодо того, як призначення будь-якого покарання за ч. 2 ст. 185 КК України за досліджуваним вироком від 07.08.2023 може вплинути на загальний строк покарання, що йому визначений за ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2023 у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

На усунення недоліків апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_2 в апеляційній скарзі від 05.10.2023 фактично висунув нові апеляційні вимоги щодо "проведення йому перерахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, де, як указує обвинувачений один день позбавлення волі дорівнює двом дням позбавлення волі і обов`язково вказати початок відбування покарання і кінцеву його дату в змісті вироку ст. 374 КПК України".

Між тим, за досліджуваним вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 07.08.2023 ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України за події, що мали місце 25.12.2021, і яким застосовані положення ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2023 за події від 28.07.2022, а останній на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Деснянського районного суду м. Києва від 06.09.2023 за події від 30.06.2022, яким і визначено строк відбування покарання обраховувати з 03.08.2022, що перейшло у вирок від 31.01.2023, а потім і у оскаржуваний вирок від 07.08.2023.

Дане підтверджується і долученою до апеляційної скаргою довідкою з Державної установи "Київський слідчий ізолятор" від 14.09.2023.

Дійсно, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015, що набрав чинності 24.12.2015, у строк відбування покарання належало зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Проте, даний Закон втратив чинність з набранням чинності 21.06.2017 Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017, згідно якого ч. 5 ст. 72 КК України передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, на час вчинення інкримінованого ОСОБА_2 кримінального правопорушення (злочину) за досліджуваним вироком, де він під вартою не перебував, та кримінальними правопорушення (злочинами) за вироками, що наведені вище, діяла редакція ч. 5 ст. 72 КК України від 18.05.2017, що набрала чинності 21.06.2017, згідно якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, а тому є незрозумілими вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 щодо застосування до нього закону, що втратив чинність 21.06.2017.

Інших обґрунтувань вимог, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі від 05.10.2023 не привів.

Оскільки, наведені вимоги обвинуваченого в апеляційній скарзі від 05.10.2023 - є неконкретними, що перешкоджає відкриттю апеляційного провадження, бо суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги за приписами ч. 1 ст. 404 КПК України за наданими йому цим Кодексом повноваженнями, як випливає з норми ч. 3 ст. 26 КПК України, які виключають за власним розсудом вирішувати питання, що не знайшли свого відтворення в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 слід залишити без руху та надати йому достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Завикладеним, керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 від 05.10.2023 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 211 050 400 046 06 від 26 грудня 2021 року щодо нього - залишити без руху.

Встановити обвинуваченому строк для усунення недоліків апеляційної скарги терміном в 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити обвинуваченому ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1