Дата документу 12.09.2023 Справа № 1-6/2008
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 1-6/2008 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/745/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням ОСОБА_6 про скасування арешту майна, в порядку ст.174 КПК України,

Адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_6 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2023 року, якою відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_6 про скасування арешту майна.

Своє рішення суд мотивував тим, що заявлене клопотання про скасування арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а не в порядку КПК України (в ред.2012 року).

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на новий розгляд до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд невірно застосував висновки Великої Палати ВС, викладені в постанові від 30 червня 2020 року №717/2878/19.

Вказує, що поза увагою суду залишилась та обставина, що арешт майна накладено під час кримінального провадження на майно ОСОБА_6 . Тобто, саме на майно обвинуваченої, а не на майно іншої особи, що бере участь у розгляді провадження.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя провадження стосовно ОСОБА_6 закрито за закінченням строків давності притягнення до відповідальності.

Проте, одночасно із вироком, арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження не скасовано.

Саме у зв`язку із цим ОСОБА_6 обрала спосіб захисту права через скасування арешту майна, а не його звільнення з-під арешту, яке стосується випадків включення такого майна, через права третіх осіб на таке майно.

На думку апелянта, кримінальна справа стосовно ОСОБА_6 закінчена у 2008 році, рішення суду набрало законної сили. Відтак, відпали обставини, з якими закон пов`язував можливість забезпечувати позов у кримінальному провадженні.

Перебування запису про арешт майна позбавляє ОСОБА_6 усіх прав власника на володіння, розпорядження своїм майном у повному обсязі.

Крім того, вказує, що в ухвалі вказано суперечливі відомості щодо місця винесення ухвали, так вказано м. Токмак, у той час вказано суддя Ленінського районного суду м.Запоріжжя.

Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_6 звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя, із клопотанням про скасування арешту майна, в якій просила скасувати арешт, накладений постановою в.о. слідчого прокуратури Жовтневого району м.Запоріжжя у справі 120403 від 25 березня 2004 року на майно ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , її представник адвокат ОСОБА_7 та прокурор в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, звернулись з клопотаннями про розгляд вказаного провадження без їх участі.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний перегляд ухвали слідчого судді за відсутністю апелянта та прокурора, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала про відмову у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_6 вказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Так, згідно з матеріалами провадження 17 лютого 2023 року ОСОБА_6 звернулась до суду першої інстанції з клопотанням про скасування арешту майна.

В своєму клопотанні ОСОБА_6 просила скасувати арешт, накладений постановою в.о. слідчого прокуратури Жовтневого району м.Запоріжжя у справі 120403 від 25 березня 2004 року на її майно. В обґрунтування клопотання зазначила, що запис про арешт майна вчинено Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 10 травня 2005 року та внесено до Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером №1953351. Визнано тип обтяження - арешт нерухомого майна.

22 грудня 2008 року постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 припинено у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до відповідальності. Вказана постанова набрала законної сили 29 грудня 2008 року.

Нещодавно заявниця дізналась, що згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна, наявний запис про обтяження, тип обтяження: арешт, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, реєстраційний номер обтяження: 1953351.

На її звернення до Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про скасування вказаного обтяження отримала відповідь, що наявна формація про факт накладення арешту на майно ОСОБА_6 у кримінальній справі №120403, направлення обвинувального висновку до суду, проте іншої інформації про долю справи не вказується, у зв`язку з відсутністю інформації.

Таким чином, заявниця, посилаючись на положення ст.ст.170, 174 КПК України, просила суд скасувати арешт на її майно.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_6 слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а не в порядку КПК України (в ред.2012 року).

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції посилався на правові висновки Верховного Суду, зокрема, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі за №727/2878/19.

Разом з тим, в зазначеній Постанові Верховного Суду зазначено, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, я яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Верховний Суд зауважив, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України)

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Велика Палата Верховного Суду у згаданій Постанові окрім іншого дійшла висновку, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

За змістом Постанови, свій висновок Велика Палата Верховного Суду обґрунтувала тим, що у розглядає мій правовій ситуації кримінальна справа порушена за правилами КПК України 1960 року та була закрита постановою слідчого. Тому, вирішення порушеного питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.

В цьому ж випадку, кримінальна справа щодо ОСОБА_6 закрита за закінченням строків давності судом (Постанова від 22 грудня 2008 року). При цьому, питання щодо накладеного арешту судом не вирішено. Тобто, має місце інша правова ситуація, на що обґрунтовано вказано в апеляційній скарзі адвокатом ОСОБА_7 .

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що у своїй Постанові від 01 грудня 2021 року у справі №272/469/21 Верховний Суд зазначив, що, відповідно до частини першої статті 409 КПК України 1960 року, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи дійшов висновку, що зняття арешту має здійснювати суд, який постановив вирок. Тобто, зняття арешту має здійснювати суд, який постановив вирок по цій справі. Касаційний суд у цій справі погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої було ухвалено вирок.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 30 липня 2021 року у справі №185/9002/20, провадження №61-9289св21.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув та всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення клопотання, не перевірив, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає безумовному скасуванню.

Оскільки, діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, скасовуючи оскаржувану ухвалу, виходячи з засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.407, 409 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно та всебічно з`ясувати обставини, що мають значення, та в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2023 року, якою відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_6 про скасування арешту майна, скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4