У Х В А Л А

іменем України

06 лютого 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Слідчий суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 15.01.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

02 лютого 2023 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 15.01.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий посилається на наступне: Встановлено, що 14.01.2023, близько о 03:55 год., невідома особа здійснила перерахунок коштів в загальній сумі 1900 гривень, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки із банківської картки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 .

Відомості щодо вказаного кримінального провадження 15.01.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим відділенням ВП №2 Луцького РУП ГУНП в Волинській області та розпочато досудове розслідування.

Під час досудового розслідування допитано в якості потерпілої ОСОБА_4 , яка повідомила, що вона є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» протягом останніх двох років та має у користуванні картку для виплат «Голд», на яку отримувала соціальні виплати щомісячно в сумі 2900 грн. Також вона є користувачем додатку у телефоні «Приват24». Так, 14.01.2023, близько 11:00 год., прийшовши у магазин у с. Пустомити Луцького району, при розрахунку за продукти, відбулась відміна оплати через пост термінал магазину, так як не було достатньо коштів на рахунку. Після цього вона відразу зайшла у додаток «Приват24» на своєму телефоні та побачила відсутність грошей на картці, хоча там мало бути 1900 гривень. Востаннє вона перед цим днем 12.01.2023 перераховувала гроші своїй знайомій. Таким чином, з невідомих причин у неї з карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 зникло 1900 гривень.

За результатами здійснення тимчасового доступу 12.06.2023 отримано інформацію у ПАТ АБ «Південний», за результатами чого встановлено, що кошти з картки потерпілої № НОМЕР_1 перераховано на картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований в смт. Дніпровське Кам`янського району Дніпропетровської області, та з якої у подальшому здійснювалися розрахунки у м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області у магазинах: «Наш Край», «Канцелярія», «У Марії».

15.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Верхньодніпровського районного суду в Дніпропетровській області здійснено тимчасовий доступ до банківської інформації, яка перебуває у розпорядженні ПАТ АБ «Південний», за результатами чого встановлено, що ОСОБА_5 користувався карткою № НОМЕР_2 та розраховувся даною карткою неодноразово в магазинах м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області. Даною карткою ОСОБА_5 користувався постійно з 12.09.2022 року по 15.06.2023.

26.01.2024 року на підставі ухали Верхньодніпровського районного суд №173/291/24 від 25.01.2024 року, було проведено обшук транспортного засобу марки Lexus ES-350 д.н.з. НОМЕР_3 , за результатами якого було виявлено та вилучено два стартових пакети «Vodafon», сім-холдер оператора «Київстар», заява про закриття рахунку в банку «Пумб». Окрім цього було вилучено транспортний засіб марки Lexus ES-350 д.н.з. НОМЕР_3 .

Таким чином, з метою забезпечення можливості відшкодування збитків, завданих потерпілим незаконними діями ОСОБА_5 ,існує обґрунтована необхідність в накладенні арешту на майно ОСОБА_5 ,а саме автомобілю марки «Lexus» моделі «ES 350», чорного кольору, з державним номером НОМЕР_3 , 2008 року випуску, який згідно з Інформацією з інформаційного порталу національної поліції належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Слідча в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

ОСОБА_5 до суду подано заперечення на клопотання про арешт, в якому він прохає відмовити у задоволенні клопотання з тих підстав, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення позову - автомобіль марки «Lexus» моделі «ES 350» не спів мірна з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки відповідно до матеріалів клопотання, злочином завдано шкоди на суму 1900 грн. Також автомобіль не являється речовим доказом та не доведено, що він є знаряддям злочину.

Вивчивши клопотання, докази, якими обґрунтовується клопотання, заперечення, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчий суддя встановив, що 15.01.2023 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 2 цієї статі (170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Відповідно до ч.6 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна враховується наступне:

1)Правова підстава арешту майна;

2)Можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частина 1 ст.173 КПК України, передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України - У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В ході дослідження клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено мету накладення арешту.

Так, органом досудового розслідування зазначено, що встановлений розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням, складає 1900 грн. та, як вказано у клопотанні «На підставі вищевикладеного можна зробити висновок про наявність певної кількості фізичних осіб, яким були завдані матеріальні збитки.»

Отже, встановлений розмір завданих збитків 1900 грн. не є співмірним з вартістю майна, на яке подано клопотання про накладення арешту - автомобіль марки «Lexus» моделі «ES 350».

Слідчим також не надано доказів того, що відносно даного майна призначені експертизи чи існує потреба у здійсненні інших слідчих дій за їх участю.

Крім того, слідчим не надано оцінку правовим підставам арешту майна, не встановлено як саме зазначене майно співвідноситься із завданням арешту майна, клопотання слідчого про арешт майна є необґрунтованим та містить лише опис установлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення.

Посилання слідчого на те, що автомобіль є знаряддям злочину, оскільки у ньому були виявлені стартові пакети мобільного оператора, не являються достатньою підставою вважати даний транспортний засіб знаряддям злочину.

Тобто, не надано обґрунтованих доказів, які б свідчили про необхідність накладення арешту на вказане майно з метою його збереження.

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності та приходить до висновку, що слідчим не доведено необхідність такого арешту, а тому дане клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 172-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 15.01.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області повернути власникам чи законним володільцям, тимчасово вилучене майно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1