233 № 233/2667/23
У Х В А Л А

за клопотанням обвинуваченого

11 жовтня 2023 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001024 від 07 квітня 2023 року по обвинуваченню за ч. 4 ст. 402 КК України щодо законності перебування під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Костянтинівському міськрайонному суді Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 07 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

На адресу суду від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло клопотання про надання доручення ДБР для з`ясування законності переміщення та утримання в Запорізькому СІЗО. 07.04.2023 ОСОБА_4 затримано як підозрюваного за ч. 4 ст. 402 КК України та поміщено в камеру тимчасового затримання Лугансько-Павлоградського ЗВ ВСП. Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська застосовано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.06.2023. 24.04.2023 ОСОБА_6 було переміщено з гаупвахти Лугансько-Павлоградського ЗВ ВСП до Запорізького СІЗО в жахливі умови, де він неодноразово хворів. На його думку, переміщення створено задля того, щоб спонукати його до визнання вини у злочині якого він не вчиняв та укладання угоди з прокурором. Додав, що він є військовослужбовцем, а тому повинен утримуватись в умовах гауптвахти.

Думки учасників судового засідання:

Обвинувачений підтримав раніше подане клопотання, зазначив, що було порушено ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а ст. 55 Конституції дозволяє йому звернутись під час судового розгляду з вказаною скаргою. Вважав, що його перебування в Запорізькому СІ пов`язано з намаганням сторони обвинувачення спонукати його до укладення угоди.

Прокурор заперечував, посилаючись на те, що сторона захисту мала право оскаржити судове рішення, проте не скористалась цим правом. Крім того, обвинувачений щодо дій слідчих чи суддів безпосередньо повинен звертатись до органів ДБР. На стадії судового розгляду вирішення цього питання шляхом надання судового доручення не входить до повноважень судді. Щодо твердження обвинуваченого про тиск на обвинуваченого з метою укладення угоди, зазначив, що це право сторони обвинувачення та захисту, а не обов`язок.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого.

Вислухавши думки учасників провадження суд дійшов наступних висновків.

За приписами ч.6 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

З огляду на викладе, лише з вказаних у ст. 206 КПК України обставин, суд доручає відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві обвинуваченого.

За частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

За приписами ч. ч. 1, 4, 5 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному, обвинуваченому негайно після її оголошення, а також надсилається щодо осіб, які є державними виконавцями, Міністерству юстиції України, а щодо осіб, які є приватними виконавцями, - Міністерству юстиції України та Раді приватних виконавців України.

Таким чином, враховуючи наведене, до компетенції суду не належить визначати, в якій саме установі мають утримуватися узяті під варту особи, а також до компетенції суду не належить вирішення питання про переведення особи з однієї установи до іншої.

Як вбачається з ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ № 202/6490/23 від 10.04.2023 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою межах строку досудового розслідування до 21 год. 29 хв. 05 червня 2023 року. Вказана ухвала передбачає право на оскарження до Дніпровського апеляційного суду, проте ані обвинувачений, ані захисник правом на оскарження ухвали не скористались. Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого Третього слідчого відділу з дислокацією в м. Маріуполь ТУ ДБР розташованого в м. Краматорськ. Крім того, в ухвалі слідчого судді не зазначено установи в якій повинен утримуватись підозрюваний.

Під час судового розгляду відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05.06.2023 враховано, що обвинувачений є військовослужбовцем. За приписами ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, тримання під вартою в ізоляторі тимчасового тримання повинно відбуватись на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. З огляду на вищевикладене обрано обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 діб до 03 серпня 2023 року включно. Міститься вказівка начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» етапувати ОСОБА_4 до гаупвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на наведене, доходжу висновку про те, що обставини, які б надавали підстави для зобов`язання будь-якого органу державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, проводити з`ясування підстав позбавлення свободи відсутні, оскільки попереднє ув`язнення ОСОБА_4 відбувалось на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

За таких обставин скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 176, 183, 206, 350, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 про надання доручення Державному бюро розслідувань щодо з`ясування законності знаходження у Запорізькому слідчому ізоляторі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя: