Справа № 202/7610/23
Провадження № 1-кп/202/184/2024
УХВАЛА

Іменем України

10 січня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0005701 від 10.10.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. красний Лиман Донецької області, громадянка України,зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

сторони кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.

Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування до обвинуваченої був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено судом, дія якого закінчується, за час перебування обвинуваченої під вартою ризики не зменшились, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченої жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 заперечував щодо продовження запобіжного заходу, зазначив, що прокурором у своєму клопотанні не було доведено ризиків на які він посилається як на підставу застосування( продовження) найсуворішого запобіжного заходу, а перелічені ризики мають характер припущень, тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, або з огляду на те, що обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, має роботу, раніше не судима, змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або визначити мінімальний розмір застави.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала захисника та зазначила про відсутність ризиків на які посилається сторона обвинувачення.

Суд, заслухав думку учасників судового провадження і доходить до такого висновку.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій, у разі визнання її винуватою у інкримінованому злочині, ОСОБА_3 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою, суд, вважає, що встановлені ризики є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання її під вартою.

На час розгляду цього клопотання, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що продовжують існувати ризик переховування обвинуваченої від суду, оскільки санкція статті злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, тому підстави для продовження запобіжного у вигляді тримання під вартою наявні та актуальні, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченої перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Стосовно доводів сторони захисту про дані які характеризують обвинувачену, про наявність у неї постійного місця мешкання, роботи, міцні соціальні зв`язки, що перебуваючи під домашнім арештом вона не порушувала цей запобіжний захід, то суд вважає, що вони також не дають підстав для незастосування запобіжного заходу чи скасування запобіжного у вигляді тримання під вартою.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 176 КПК, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відтак, суд приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд, з врахуванням обставини кримінального правопорушення, наявності обґрунтованої підозри, ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченої, тому вважає обґрунтованим розмір застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що узгоджується з вимогами положень КПК України, якими передбачено обов`язок суду визначити розмір застави достатньої для виконання обов`язків, передбачених цим Кодексом, що також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

На час розгляду цього клопотання судом не встановлено підстав для зменшення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

Постановив :

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_3 , обвинувачуваній за ч. 5 ст. 111-1 КК України продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.03.2024 року, включно, із визначення застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 107 360 грн., яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в будь-який момент протягом дії ухвали .

У задоволені клопотання про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

Головуючий: ОСОБА_6