Справа № 369/1769/22
Провадження № 1-кп/369/806/24
В И Р О К

іменем України

18.01.24 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 00 00109 від 14 січня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Органом досудового розслідування, ОСОБА_12 обвинувачується у тому, що він 11 січня 2022 року близько 03:35 год., перебуваючи поблизу кав`ярні «Mr. Dark coffe», що знаходиться за адресою: вул. Володимирська, 35А, с. Білогородка Бучанського району Київської області, тобто в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи правилами поведінки, моральності та добропристойності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, заздалегідь підготовленим предметом, здійснив пошкодження вітринного скла вказаної кав`ярні за визначеною адресою, чим розбив вказане скло.

Таким чином, органом досудового розслідування інкриміновано ОСОБА_12 вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, - хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Вказане обвинувачення ОСОБА_12 орган досудового розслідування обґрунтував наступними наданими суду доказами, а саме даними, що містяться у:

-витязі із ЄРДР від 11 січня 2022 року про надходження до правоохоронних органів заяви від ОСОБА_11 про пошкодження його майна невідомою особою, яка розбила скляну вітрину у належній йому кав`ярні з попередньою кваліфікацією діяння за ч. 1 ст. 194 КК України (а.п. 68);

-витязі із ЄРДР від 11 січня 2022 року про надходження до правоохоронних органів заяви від ОСОБА_11 про пошкодження його майна невідомою особою, яка розбила скляну вітрину у належній йому кав`ярні з попередньою кваліфікацією діяння за ч. 1 ст. 296 КК України (а.п. 69);

-рапорті оператора служби УІПКП «102» № 224 від 11 січня 2022 року про повідомлення ОСОБА_11 про пошкодження його майна невідомою особою, яка розбила скляну вітрину у належній йому кав`ярні (а.п. 71);

-протоколі прийняття заяви від 11 січня 2022 року від ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення невідомими особами (а.п. 75);

-протоколі огляду місця події від 11 січня 2022 року з ілюстративною таблицею, якими констатовано факт пошкодження скляної вітрини у кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: вул. Володимирська, 35А, с. Білогородка Бучанського району Київської області (а.п. 76-78, 79-81);

-інформація з відеокамер в період з 10 січня по 11 січня 2022 року, яка міститься на CD-диску та долучена ОСОБА_14 (а.п. 84);

-протоколах оглядів відеозаписів з вуличних камер спостереження від 15 січня 2022 року, якими зафіксовано частково вул. Володимирську в с. Білогородка Бучанського району Київської області станом на 03 год. ночі 11 січня 2022 року, а о 03:35 год. видно чоловіка в чорному одязі у шапці та в чорній масці на обличчі, який тримав у правій кишені куртки цеглину, та рухався в сторону центра села; на другому записі зафіксовано рух особи в чорному одязі о 03:35 год. 11 січня 2022 року по вул. Володимирську в с. Білогородка Бучанського району Київської області в сторону вказаної кав`ярні, яка кидає цеглину у скляну вітрину, після чого ця ж особа в чорному одязі о 03:40 год., 03:50 год. біжить по вул. Володимирській в сторону вул. Саєнка у с. Білогородка Бучанського району Київської області (відображає третій відеозапис), а о 04:46 год. особа в чорному одязі кидає цеглину в кав`ярню (а.п. 86-87, 88-89. 90-92);

-інформація з відеокамер спостереження в період з 01 год. по 04 год.11 січня 2022 року, яка міститься на CD-диску та долучена ОСОБА_15 (а.п. 94);

-протоколі огляду запису з камер відеоспостереження на території ЖК «Білий шоколад» по вул. Величка у с. Білогородка Бучанського району Київської області, якими зафіксовано, що о 02:03 на територію ЖК заїжджає чорне авто, з якого виходить невстановлена особа і заходить в під`їзд № 2 буд №1, а о 02:38 год. особа в чорному одязі прямує в сторону виходу із ЖК (а.п. 96-97);

- протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 січня та 17 січня 2022 року за участю свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які впізнали ОСОБА_12 за рисами обличчя як особу, яка 11 січня 2022 року приблизно о 2-3 годині ночі перебувала на АДРЕСА_3 , з довідками до протоколу (а.п. 98-99, 100, 101-102, 103, 104-105, 106, 106-108, 109).

Наведені докази сторони обвинувачення суд безпосередньо дослідив та оцінив за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими доказами, наданими суду в ході судового розгляду, з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, суду не надано.

При цьому, суд безпосередньо дослідив в межах відкритого, усного, гласного та змагального судового розгляду й інші докази, у тому числі надані стороною захисту.

Водночас в ході судового розгляду суд, дослідивши вказані докази, а також безпосередньо проаналізувавши докази, надані сторонами в судовому засіданні, дійшов висновку про наступне.

Так, допитаний обвинувачений ОСОБА_12 свою винуватість не визнав та надав суду показання, що він інкримінованого кримінального правопорушення не вчиняв, а справа відносно нього сфабрикована. Просив суд звернути увагу, що він проживає в ЖК, де дуже багато камер, але органом досудового розслідування не витребувано відеозапис з якого було б видно, що він тієї ночі у вказаний період часу не виходив з квартири. Стверджував, що в період часу, починаючи з 00:30 год. 11 січня по 08-09 год. ранку 11 січня 2022 року він з квартири за своїм місцем знаходження ЖК «Білий шоколад» нікуди не виходив. При цьому, зазначив, що напередодні події вони з дружиною ОСОБА_20 зустрілись зі своїми друзями: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 та двома дітьми, а саме 10 січня 2022 року близько 16 год., близько 20 год. цього дня приїхала мама дружини. Вони з друзями пішли на базарну площу кататись на санях, після чого вирішили випити кави, тому пішли до кав`ярні поблизу будинку. Дівчина, яка робила каву намочила в каві палець, у зв`язку з чим у його дружини, яка перебувала на 7-8 місяці вагітності виник конфлікт, після чого приїхав власник ОСОБА_24 і їм переробили каву, вони випили каву та близько 21-21:30 год. пішли додому. Після чого повечеряли, він близько 00:30 год. вийшов за сигаретами та дрібницями в дорогу, повернувся додому через 30 хв. приблизно, в цей час дружина з матір`ю збирали речі, так як вони зранку їхали відпочивати в ОСОБА_25 , а друзі на кухні грали на приставці, спати ліг десь о 01-01:15 год. В кімнаті спав разом з донькою 3 років, коли прокинувся, то дружина була поруч. Його квартира під номером АДРЕСА_4 , розташована на 4 поверсі, з будинку вихід один на рівні другого поверх, перший поверх цокольний і вікна там глухі. Крім того, зазначив, що шкоду відшкодував не потерпілому, а іншому чоловіку, який приїхав на зустріч для врегулювання конфлікту - ОСОБА_24 , і дружина випадково, відчиняючи двері, зачепила двері його авто. Вважає брехливими показання свідка ОСОБА_17 , надані під час досудового розслідування, що він бачив чоловіка, який вилазив з вікна першого поверху будинку і сказав, що він з квартири АДРЕСА_4 . Стверджував, що конфлікт був між продавчинею і його дружиною, а він був лише присутній, конфлікту у нього ні з ким не було.

У судових дебатах та під час проголошення останнього слова просив визнати його невинуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні та виправдати.

Прокурор в судових дебатах просив визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вирішити питання про речові докази у кримінальному провадженні. При цьому, вважав винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 доведеною в ході судового розгляду належними та допустимими доказами наданими суду, зокрема даними, що містяться в наданих сторонах обвинувачення процесуальних джерелах доказів, у тому числі показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_11 про те, що шкоду йому обвинувачений відшкодував у повному обсязі. При цьому вважав, що посилання сторони захисту на неналежність та недопустимість доказів, у зв`язку з розбіжностями в процесуальних документах в частині дат проведення процесуальних дій, арифметичними помилками, які не впливають на правову природу доказів у цьому кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просив визнати останнього невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та виправдати, у зв`язку із недоведеністю винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Наголошував, що судом вичерпано можливості отримання доказів для доведення винуватості обвинуваченого. Просив визнати останнього невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення або іншим пунктом ст. 373 КПК України.

При цьому, заначив, що обвинувачення ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, отриманих під час досудового розслідування.

Поряд з цим, захисник звертав увагу суду, що в судовому засіданні не доведено, що саме ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення. Стверджував, що справа надумана, обвинувачений тієї ночі перебував в іншому місці, що підтвердили допитані в суді свідки. Вказував, що поняті, які брали участь в огляді місця події в подальшому були понятими при проведенні впізнання особи, що викликає сумніви в їх неупередженості. Зазначив, що склад кримінального правопорушення в діянні його підзахисного відсутній. Крім того, не доведено суму матеріального збитку, спричиненого внаслідок кримінального правопорушення, що позбавляє можливості розмежувати хуліганство, як правопорушення кримінально-каране та адміністративне. Наголошував на тому, що кваліфікація по факту розбиття вітрини за ч. 1 ст. 194 КК України є правильною та підстав для перекваліфікації на ч. 1 ст. 296 КК України не було.

Також наголошував на тому, що наявні в матеріалах кримінального провадження процесуальні порушення в частині відсутності повноважень органу досудового розслідування на проведення процесуальних дій, неточності в датах їх вчинення в своїй сукупності свідчать про те, що отримані докази за результатами їх проведення є недопустимими та відповідно недопустимими є похідні докази.

Допитаний потерпілий ОСОБА_11 в суді пояснив, що на момент події на місці не був. Прибув туди лише через півгодини - годину, обвинуваченого ОСОБА_12 там не було. Були лише працівники закладу. Зараз ці співробітники не працюють у нього. Про подію його повідомили працівник поліції. Була холодна пора року, вечір. Заклад працював цілодобово. Коли саме сталася подія не пам`ятає. Приїхавши, побачив розбиту вітрину і наляканих працівників. Кіоск - тимчасова споруда, 4 кв. м., засклено з чотирьох сторін. Один співробітник працює у кав`ярні. Він був усередині. Злякався, бо у вітрину прилетіла цеглина. Обставин не пам`ятає, як і не пам`ятає, чи допитували його тоді працівники поліції. В ту ніч працював якийсь ОСОБА_26 . Про можливі конфлікти свого співробітника із кимось йому не відомо. Намагався розслідувати справу самостійно з товаришем і в ході цього зв`язався із ОСОБА_12 , щоб вирішити питання про підстави таких подій. ОСОБА_12 заперечував, говорив, що нічого не розбивав, але погодився відшкодувати завдані збитки, оскільки сума лише 3 000 грн. І тому збитки ОСОБА_12 йому відшкодував приблизно через три тижні. Потерпілому не відомо, чи бачив його працівник, хто саме розбив вітрину. На місці події нікого не затримували. До кіоска можна підійти з усіх чотирьох сторін. Кіоск знаходиться на ринку, серед ряду кіосків. Припускає, що можливо вчинив проступок не ОСОБА_12 , однак шкоду йому відшкодував саме ОСОБА_12 . Після відшкодування писав заяву до поліції про закриття провадження, бо претензій не має. Цю ж заяву підтримав і в судовому засіданні.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_16 , за участю якого проводилося впізнання особи за фотознімками на досудовому розслідуванні, під час допиту в суді повідомив, що з обвинуваченим він не знайомий, з потерпілим разом працювали, потерпілий був його керівником. Того дня він вийшов на роботу на зміну, там була дівчина ОСОБА_27 в неї був конфлікт з клієнтами. Ми набрали власників ОСОБА_28 і ОСОБА_24 , вони приїхали, протягом години були розбірки за каву, яку погано приготували. Там було 2 жінок і 2 чоловіків, жінка була вагітна, з ними була мала дитина. Стверджував, що обвинуваченого він не бачив, оскільки це було вночі, на обвинуваченому була темна куртка з капюшоном і маска. Обвинувачений побіг в сторону центру, я бачив лише очі.

Під час надання пояснень та при проведенні процесуальних дій вказував на обвинуваченого, як на особу, яка може бути причетна до цього злочину, оскільки з ним напередодні був конфлікт, але стверджувати, що це обвинувачений розбив вітрину він не може, оскільки це лише його припущення.

Допитана свідок ОСОБА_29 надала суду свідчення, що вона є тещою обвинуваченого, з потерпілим не знайома. Того вечора, 11 січня 2022 року приблизно 18 год., приїхала до дітей, щоб бути з їх дитиною, оскільки вони планували їхати на відпочинок наступного ранку. Того вечора в них були гості, 2 чоловіків і жінка, потім близько 20 год., діти пішли на прогулянку з дитиною, коли пили каву, то стався конфлікт. Повернулись вони додому близько 22 год., ми повечеряли, донька потім збирала речі, вона їй допомагала, а ОСОБА_30 близько 24 год. вийшов за цигарками десь на півгодини, повернувся додому десь в 00:30 год. і більше не виходив, її кімната навпроти вхідних дверей, тому вона впевнена в цьому. Це квартира, яка розташована на 4 поверсі, іншого виходу з будинку немає. Десь о 02:00 год. Денис вже спав. Прокинулась вона о 06:00 год. ранку та розбудила доньку та ОСОБА_31 , вони спали разом в одній кімнаті та в подальшому поїхали на відпочинок.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 повідомила суд, що є цивільною дружиною обвинуваченого з потерпілим незнайома. Вона перебуває в декретній відпустці, планували з друзями їхати на відпочинок, ввечері напередодні в них в гостях були друзі, близько 20 год. вони пішли гуляти, пили каву та виник конфлікт так, як погано її приготували, повернулись додому десь о 22 год. Вказує, що конфлікт мав місце десь о 21:20 год., о 21:30 год. їм переробили каву і вони розійшлись чоловік після вечері близько 24 год. пішов за цигарками, через 20-30 хв., повернувся і вони лягли спати. Вночі чоловік нікуди не відлучався, спали разом, в неї чуткий сон, у зв`язку з тим, що була вагітна.

Суд звертає увагу, що в порядку ст. 225 КПК України долучено до матеріалів провадження протокол допиту свідка та досліджено показання свідка ОСОБА_17 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , актовий запис №136 від 12 травня 2022 року. Згідно з протоколом допиту, свідок ОСОБА_17 повідомив наступне, 10.01.2022 року з 09 год. ранку підробляв на будівництві посібником що за адресою: АДРЕСА_5 , в одній із квартир вище вказаного житлового комплексу. Оскільки в квартирі, де працював після робіт, які він закінчив о 21 год., залишилось багато будівельного сміття, роботодавець попросив його все прибрати, оскільки йому мали завозити зранку нові меблі, а ставити їх було нікуди та обіцяв заплатити в подвійному розмірі, на що він звісно погодився. Одного разу, близько 02-03 год. 11.01.2022 року, коли виносив сміття до сміттєвого баку, побачив як з вікна першого поверху вилазить раніше йому невідомий чоловік в чорній куртці з капюшоном, чорних штанах, темних кросівках, худощавої тіло будови, середнього зросту, на вигляд 30-33 роки. Подумавши, що останній злочинець, запитав невідомого, що він робить і сказав що зараз викличе поліцію. Невідомий одразу почав поводити себе агресивно, сказав йому не кричати, та сказав що проживає в цьому під їзді в квартирі під АДРЕСА_4 та показав ключі від квартири. Потім останній сказав, що в під`їзді просто заклинили двері, а йому терміново треба йти і взагалі якщо він не хоче проблем та краще йому йти своєю дорогою. Оскільки останній, як йому здалося був в стані сп`яніння, вирішив піти далі працювати. Вранці, близько 9 год., коли йшов на маршрутку побачив як з під`їзду будинку, де зі слів невідомого заклинили двері, виходять люди і тому перед тим, як покинути територію ЖК, підійшов до пункту охорони останнього та залишив свій номер телефону, та повідомив про ситуацію, яку бачив.

Заявлений стороною обвинувачення свідок ОСОБА_18 про дату, місце та час судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить у тому числі наявна в матеріалах провадження заява від останнього (а.п. 209), разом з тим останній в судове засідання не з`явився. При цьому, свідок ОСОБА_18 повідомив в телефонному режимі суд, що проходить службу в лаві ЗСУ та не має фізичної можливості з`явитись до суду для надання пояснень.

Заявлений стороною обвинувачення свідок ОСОБА_19 відповідно до рапорту ПОГ СВГ ВП Бучанського РУ ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_32 , виконати ухвалу суду про привід обвинуваченого ОСОБА_19 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , неодноразово було здійснено виїзд за вищевказаною адресою, але за міспем проживання двері будинку жодного разу ніхто не відчинив, тому доставите приводом гр. ОСОБА_19 , у зазначений термін не виявилось можливим (а.п. 211). При цьому, свідок ОСОБА_19 повідомив в телефонному режимі суд, що проходить службу в лаві ЗСУ та не має фізичної можливості з`явитись до суду для надання пояснень.

Враховуючи наведене, з огляду на розумні строки судового розгляду, прокурор був обмежений в часі стосовно виклику свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Разом з тим, протягом встановленого строку прокурор не забезпечив участь в судовому засіданні свідків сторони обвинувачення свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , відповідно суд вважав, що прокурор своє право на їх виклик реалізував та відповідно виклик цих свідків припинено.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду сторона захисту відмовилась від виклику в судове засідання свідка ОСОБА_33 , у зв`язку з чим виклик останнього в судове засідання припинено.

Натомість, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні сукупність наведених та інших доказів, у тому числі долучених стороною захисту, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому діяння, з огляду на таке.

Суд зазначає, що презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження.

Вказане положення закріплено в п. 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального правопорушення вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, суд приходить до висновку про те, що докази здобуті під час досудового розслідування не доводять вини обвинуваченого, позиція сторони обвинувачення фактично є припущенням.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, поряд з іншим, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Диспозицією частини 1 статті 296 КК України передбачено кримінальну відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_12 обвинувачується в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Об`єктивна сторона хуліганства характеризується вчиненням винною особою такого діяння, яке грубо порушує громадський порядок, тобто встановлені правила поведінки, у тому числі і в громадських місцях. При цьому діянню, що вчиняється особою, обов`язково притаманні або особлива зухвалість, або винятковий цинізм.

Суб`єктивну сторону хуліганства становлять умисна форма вини та мотив явної неповаги до суспільства, якому властива очевидна зневага до існуючих норм і правил поведінки у суспільному житті, протиставлення себе іншим членам суспільства тощо.

Системний аналіз положень ст. 296 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», виходячи з правової природи правовідносин та родового об`єкту кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, дає підстави суду вважати, що для надання правильної правової оцінки діянням особи в кожному випадку необхідно з`ясовувати чи посягнула ця особа на правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, чи були ці діяння безсумнівно хуліганськими, як для винного, так і для оточуючих, чи мало діяння характер грубого порушення громадського порядку.

Також необхідно звертати увагу і на обставини вчинення хуліганства, зокрема, обстановку, місце та час його вчинення, кількість присутніх при цьому інших осіб, поведінку винного під час хуліганських дій.

Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Суд звертає увагу, що за зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Тобто, хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

При цьому, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи. Хуліганські дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.

Суд зауважує, що для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

А за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат тощо.

Повертаючись до обставин цієї справи, первинним є необхідність встановлення у діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, що ставлять йому у вину, а саме хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Так, основним доказом, яким сторона обвинувачення обґрунтовує доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК, є показання свідка-очевидця ОСОБА_16 - працівника кав`ярні, який був у кав`ярні у момент події.

Крім того, сторона обвинувачення вважає такими, що доводять винуватість обвинуваченого показання свідка ОСОБА_17 , який начебто бачив, що обвинувачений вилазив з вікна першого поверху близько 02-03 год. 11 січня 2022 року, а також відеозаписом з місця події, де видно, як обвинувачений ОСОБА_12 пересувається в той період часу по вулиці, потім біжить, кидає цеглину у вітрину та тікає з місця вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, з показань допитаних в судовому засіданні свідків, у тому числі показань свідка-очевидця ОСОБА_16 , а також показань свідка ОСОБА_17 , які містяться в долученому до матеріалів провадження протоколі жодним чином не підтверджено, що саме обвинувачений ОСОБА_12 вчинив хуліганські дії.

Більше того, свідок-очевидець ОСОБА_16 повідомив суду, що він бачив лише очі, чоловіка, який розбив вітрину. Він був у чорному одязі: куртка з капюшоном та в масці, він не може стверджувати, що це обвинувачений ОСОБА_12 також, вказав, що його показання, які містяться в протоколі пред`явлення для впізнання, де він начебто впізнає обвинуваченого ОСОБА_12 є лише його припущенням, оскільки напередодні був конфлікт у кав`ярні.

Суд бере до уваги показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_29 , а також самого обвинуваченого, які стверджували, що обвинувачений ОСОБА_12 , починаючи з 00:30 год. до 07 год. ранку перебував вдома і нікуди не відлучався. Підстав вважати ці показаннями такими, що не відповідають фактичним обставинам, які мали місце, чи ставити їх під сумнів, у суду немає.

Показання свідка ОСОБА_17 надані під час досудового розслідування, жодним чином не вказують на те, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_12 , оскільки цей свідок лише констатував, що невідомий чоловік вилазив з вікна першого поверху, при цьому повідомив йому, що він з квартири АДРЕСА_4 та в подальшому, згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання вказаний свідок впізнав ОСОБА_12 .

Поряд з цим, суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив, що перший поверх будинку, де він проживає є цокольним і там глухі вікна, які не відчиняються та він починаючи з 00:30 год. по 08-09 год. 11 січня 2022 року перебував вдома зі своєю сім`єю.

При цьому показання обвинуваченого узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_29 , які суд вважає правдивими та покладає в основу вироку.

Суд звертає увагу, що слідів кримінального правопорушення на обвинуваченому ОСОБА_12 виявлено не було.

З переглянутого в судовому засіданні відео не вбачається, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_12 , оскільки з інформації, що міститься на диску та зафіксовано камерами відеоспостереження вбачається діяння невідомої особи в темному одязі, в куртці з капюшоном, а саме її рух і процес кидання якогось предмету в вітрину кав`ярні та як наслідок її розбиття, що унеможливлює ідентифікацію цієї особи. Наведене позбавляє можливості суд беззаперечно стверджувати, що вказане в обвинувальному акті діяння вчинив обвинувачений ОСОБА_12 більше того, з відео чітко видно, що розбиття вітрини відбулось о 04:46 год. 11 січня 2022 року, тоді як в обвинувальному акті мова йде про 03:35 год. 11 січня 2022 року.

Твердження сторони обвинувачення, що одним із доказів того, що кримінальне правопорушення вчинив обвинувачений ОСОБА_12 є факт відшкодування шкоди потерпілому не заслуговують на увагу та спростовуються показаннями як самого обвинуваченого про те, що шкоду він відшкодував не потерпілому, а іншій особі ОСОБА_24 , який приїжджав врегулювати конфлікт біля кав`ярні між продавчинею та його цивільною дружною, оскільки його дружина випадково пошкодила двері його авто та поясненнями потерпілого ОСОБА_11 про те, що обвинувачений стверджував, що він не розбивав вітрину, але погодився відшкодувати збитки, так як сума була лише 3000 грн.

При цьому, будь-яких прямих доказів чи інших доказів, які б свідчили про причетність ОСОБА_12 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, матеріали провадження не містять.

Отже, з наявних у кримінальному провадженні доказів не вбачається ознак причетності ОСОБА_12 до кидання цеглини у скляну вітрину кав`ярні «Mr. Dark coffe», тобто до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Таким чином, не заперечуючи факту розбиття скляної вітрини кав`ярні «Mr. Dark coffe», суд вважає, надані прокурором докази на підтвердження вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, недостатніми для доведення винуватості останнього.

Поряд з цим, стороною обвинувачення не доведено обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України. Так, прокурором з-поміж іншого не доведено час вчинення кримінального правопорушення, а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У судовому засіданні встановлено, що скляну вітрину кав`ярні «Mr. Dark coffe» розбито о 04:46 год. 11 січня 2022 року, що видно з переглянутого в судовому засіданні відео, натомість формулювання обвинувачення, викладене прокурором в обвинувальному акті містить інші дані стосовно часу вчинення кримінального правопорушення та відповідно не знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду.

Крім того, матеріали провадження не містять підтвердження того, що стороною обвинувачення вживались дії спрямовані на збирання доказів для встановлення виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Окрім того, суд звертає увагу на наявність порушень вимог кримінального процесуального закону в ході здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, які визнає істотними і такими, що суперечать процесуальній формі, а відтак мають наслідком визнання окремих доказів недопустимими.

Так, як вбачається з протоколу огляду місця події від 11 січня 2022 року понятим був ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.п. 76-81), який також був понятим при проведенні впізнання за участю свідка ОСОБА_16 (а.п. 98-99), та в подальшому був допитаний, як свідок та показання якого долучено до матеріалів провадження, у зв`язку з його смертю (а.п.212-215, 216). Крім того, згідно з протоколом огляду місця події від 11 січня 2022 року понятим був ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.п. 76-81), який також був понятим при проведенні впізнання за участю свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (а.п. 98-99, 101-102, 104-105, 107-108).

Наведене є неприпустимим та ставить під сумнів незаінтересованість вказаних вище понятих в результатах кримінального провадження, з огляду на положення чинного КПК України, що відповідно дає підстави суду вважати докази отримані за їх участі такими, що отримані з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме Глави 4 цього кодексу.

Доводи прокурора про те, що посилання сторони захисту на неналежність та недопустимість доказів, у зв`язку з розбіжностями в процесуальних документах в частині дат проведення процесуальних дій, що є арифметичними помилками, які не впливають на правову природу доказів у цьому кримінальному провадженні є такими, що не заслуговують на увагу та прямо суперечить положенням чинного КПК України, норми якого є імперативними.

Окрім наведеного суд також констатує недотримання в ході досудового розслідування положень КПК України щодо належного оформлення повноважень прокурора та дізнавача, визначених у відповідних групах. Так, дізнавачем ОСОБА_35 повідомлення про підозру датоване 26 січня 2022 року (а.п. 118-120), постанова по визнання та приєднання до справи речових доказів датоване 15 січня 2022 року (а.п. 85, 95), а створення групи дізнавачів мало місце 27 січня 2022 року (а.п. 73).

Звідси, суд не дає оцінку іншим твердженням захисника обвинуваченого стосовно недопустимості доказів у цьому кримінальному провадженні вважаючи, що усі похідні докази є недопустимими, виходячи з доктрини «плодів отруєного дерева», оскільки джерело доказів є недопустимим.

Суд не даючи оцінку доказам, звертає увагу, що 25 січня 2022 року змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 194 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України (а.п. 110), до вказаної дати розслідування у цьому кримінальному провадженні проводилось за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України (а.п 72), у зв`язку з пошкодженням майна заявника (а.п. 68).

Констатуючи наведену сукупність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході збирання доказів органами досудового розслідування, а також оцінюючи зміст решти даних, досліджених в ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, сторона обвинувачення не надала суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про те, що обвинувачений ОСОБА_12 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Більше того, сторона обвинувачення не надала суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про те, що зазначене у обвинуваченні діяння ОСОБА_12 містить склад цього кримінального правопорушення.

Таким чином, з урахуванням викладеного раніше, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий сторонами обвинувачення та захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_12 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки доказів вчинення саме ОСОБА_12 інкримінованого складу кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано та судом не виявлено, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати обвинуваченого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, так як у судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_12 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується негативно, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, проживає в цивільному шлюбі.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході до судового розслідування, у тому числі запобіжний захід відносно обвинуваченого, не застосовувались.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує, згідно з ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2, 17, 22, 23, 24, 83, 84, 91, 92, 94, 95, 98, 100, 337, 369-373, 376 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України його виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Речові докази: два DVD-R-диски, марки «VERBATIM», 4,7 Gb з відеозаписами з камер відеоспостереження, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_12 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1