КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/2724/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5410/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

20 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2023,

за участю

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2023 клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 задоволено та продовжено, в тому числі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 30.11.2023 включно.

Визначено строк дії ухвали - до 30.11.2023.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції, враховуючи тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , покарання, яке йому загрожує в разі визнання винуватим, у сукупності з даними про особу обвинуваченого, котрий відповідно до повідомлених стороною обвинувачення відомостей раніше притягався до кримінальної відповідальності, враховуючи відомості про сімейний стан, склад сім`ї, стан здоров`я, дійшов висновку, що обставини кримінального провадження свідчать про наявність високого ступеню ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, які з огляду на стадію судового провадження на даний момент судом не допитані, тобто в такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід судового розгляду та встановленню об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні, тому існують достатні підстави для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Крім того, суд першої інстанції, вивченням даних про особу ОСОБА_6 встановив, що оскільки стороною захисту доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого не допускає його тримання під вартою до суду надано не було, то такі перешкоди відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись незаконність, необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального правопорушення, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2023, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу, пов`язаного з тримання під вартою, слідчий суддя повинен враховувати не тільки положення, які передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Крім того, апелянт зазначає, що ним було подано докази того, що обвинувачений ОСОБА_9 за професією є лікарем реабілітологом, має стабільне джерело доходу, так як зареєстрований як фізична особа-підприємець і є власником мережі приватних клінік «Спина плюс», з вищенаведеного вбачається, що обвинувачений, маючи стабільний дохід, може забезпечити себе та свою сім`ю засобами для існування, у зв`язку з чим доводи стосовно того, що обвинувачений може вчинити новий злочин є безпідставними, оскільки судом при врахуванні цього ризику лише констатовано такий факт без врахування особи обвинуваченого та його майнового забезпечення.

Щодо ризику переховування від суду, апелянт вказує, що обвинувачений здобув вищу освіту на території України і проживає на її території на законних підставах більше 12 років. Крім того, обвинувачений є багатодітним батьком, і на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і п`ятеро дітей: ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які потребують його батьківського догляду та піклування, що свідчить про міцні соціальні зв?язки. Зважаючи на вказані обставини, враховуючи те, що обвинувачений утримується під вартою з березня 2021 року, тобто близько 2,5 роки, апелянт вважає, що зазначені обставини повністю нівелюють даний ризик.

Також апелянт зазначає, що у досліджених в судовому засіданні письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України. За клопотанням захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_16 прокурор оголосив повний текст обвинувального акту. Головуючого суддю ОСОБА_1 , сторону захисту та представника потерпілого адвоката ОСОБА_17 , який є між іншим заслуженим юристом України, здивувало, що прокурор оголошуючи одні і ті ж обставини, які ставляться у вину обвинуваченим, кваліфікував їх за різними статтями КК України. Апелянт не погоджується з інкримінованим обвинуваченням кваліфікацією дій ОСОБА_6 та вважає, що дії останнього слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 355 КК України, тобто ОСОБА_6 потрібно притягнути за вчинення даного злочину, який не є тяжким

Крім того, апелянт вказує, що доказів того, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчиняти спроби переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, тиснути на свідків та потерпілих, знищити чи підробити докази або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчим суддям не надавались та в судових засіданнях не встановлені.

Також апелянт зазначає, що ОСОБА_6 , відповідно до обвинувального акту, не є організатором даного злочину. Що стосується заявленого цивільного позову, то ОСОБА_6 солідарно у повному обсязі відшкодував свою частку зазначену у позові потерпілому - цивільному позивачу, через його представника адвоката ОСОБА_17 у розмірі 12 000 доларів США.

Крім того, апелянт вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 є особою, яка чудово розуміє відповідальність за порушення покладених на нього обов`язків. При цьому, ОСОБА_6 оскаржував до Київського апеляційного суду кожну ухвалу суду, що стосувалася обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, оскільки категорично не погоджується з такими рішеннями.

Також апелянт зазначає, що обвинувачений раніше не судимий, має посвідку № НОМЕР_1 на постійне проживання на території України, відповідно якої має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно договору оренди, ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, апелянт вказує, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. Обвинуваченому ОСОБА_6 не має сенсу переховуватись від органів досудового розслідування. Також обвинувачений ОСОБА_6 розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі.

Також обвинувачений зазначає, що в ухвалі суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказано, що підозрюваний ОСОБА_6 може впливати на інших підозрюваних, потерпілого та свідків. Обвинуваченому ОСОБА_6 не має сенсу впливати на потерпілого, оскільки на стадії досудового розслідування потерпілого ОСОБА_18 було допитано в судовому засіданні. Крім іншого потерпілий перебуває за межами України, що підтверджує на кожному судовому засіданні його представник адвокат ОСОБА_17 .

Щодо впливу на свідків, апелянт вказує, що вони вже надали органу досудового розслідування показання. Прокурор в своєму клопотанні заявив про виклик в якості свідків 4 осіб, які були присутні при проведенні обшуків за місцем проживання обвинувачених. Крім того, зважаючи на те що на даний час на території України введено режим воєнного стану, існує висока імовірність того, що свідки могли змінити місце свого перебування, що є додатковою підставою, яка ускладнює можливість впливу на них зі сторони обвинуваченого. Апелянт зазначає, що стосується інших обвинувачених, то суд має право встановити обов?язок заборони спілкування між обвинуваченими та взагалі заборонити спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

Крім того, апелянт зазначає, що 25 лютого 2022 року у зв`язку із введенням військового стану на території України на ім?я Президента України ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 подані заяви про бажання прийняття участі у військовій операції щодо визволення України.

Також апелянт вказує, що у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» під час повітряної тривоги адміністрація установи не виводить із камер ув`язнених в укриття. Ув`язненні залишаються в своїх камерах під замком, у зв`язку з чим вони позбавлені можливості захищати своє життя і здоров`я. Апелянт зазначає, що ув`язненні, які утримуються в ДУ «Київський слідчий ізолятор», серед яких і обвинувачений, в даній установі піддаються катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижують його гідність, поводженню та позбавлені можливості захищати своє здоров`я і життя.

Апелянт зазначає, що прокурор подаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не посилається на докази, які підтверджують ризики, окрім того і у додатках до даного клопотання доказів не надає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0001037 від 28.10.2020 по обвинуваченню ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 127 КК України, ОСОБА_24 за ч. 3 ст. 146 та ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження в тому числі обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2023 клопотання прокурора задоволено та продовжено в тому числі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 30.11.2023 включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжких злочинів організованою групою, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за який у випадку доведеності винуватості загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років,а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який не є громадянином України, раніше притягався до кримінальної відповідальності, відомості про сімейний стан, склад сім`ї, стан здоров`я, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики наявні і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника про те, що обвинувачений проживає в Україні більше 12 років, де має на утриманні дружини та п`ятьох дітей, хоч і свідчить про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, однак, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 за професією є лікарем-реабілітологом, має стабільне джерело доходу, так як є фізичною особою-підприємцем і власником мережі приватних клінік «Спина плюс», як на підставу відсутності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого судом враховуються всі обставини у їх сукупності, які в даному випадку, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінального правопорушення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 , даних про його особу, попередню поведінку та наявність встановлених судом першої інстанції ризиків, на даному етапі провадженнявиправдовують подальше його тримання під вартою.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що його підзахисний має посвідку на постійне проживання на території України, місце реєстрації та місце проживання за договором оренди, щона думку захисника, спростовує ризик переховування від суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані обставини не виключають можливості обвинуваченого, який не є громадянином України переховуватись, як поза межами території України, та і в її межах.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, які інкриміновані обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які мають надати свої показання в суді, з метою зміни ними показів.

Доводи захисника про те, що потерпілий та свідки у справі вже були допитані під час досудового розслідування та на даний час потерпілий перебуває поза межами України, а свідки могли змінити місце свого перебування, що на його думку, виключає ризик впливу на них зі сторони обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом безпосереднього дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, в тому числі і показань свідків та потерпілого, які на даний час не допитані, при цьому показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, через що, посилання захисника на допит світків у справі під час досудового розслідування не заслуговує на увагу. Що ж до перебування потерпілого поза межами України, то дані обставини в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, жодним чином не зменшують встановлений в ході судового розгляду провадження ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується посилань захисника на неправильну, на його думку, кваліфікацію дій обвинуваченого та відшкодування ОСОБА_6 його частки зазначеної у позові потерпілого, то колегія суддів зауважує, що привирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається, як і не розглядається заявлений потерпілим позов, а тому посилання захисника на обставини справи, які на його переконання свідчать про неправильну кваліфікацію дій його підзахисного та позов потерпілого є неспроможними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

З приводу тверджень в апеляційній скарзі захисника про бажання в тому числі обвинуваченого ОСОБА_6 бути призваним для оборони і стримування збройної агресії Російської Федерації, яке було направлено на ім`я Президента України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, твердження захисника про намір обвинуваченого бути призваним для проходження військової служби не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які виключають можливість обвинуваченого звернутись з відповідним клопотанням, до того ж це питання відповідно до вимог ст. 616 КПК України віднесено до компетенції прокурора.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_25 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2023, якою клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 задоволено та продовжено, зокрема, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 30.11.2023 включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4