КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

його захисника - ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 14 березня 2023 року Подільський районний суд м. Києва залишив без задоволення заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2010 року у справі № 1-58/10.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що подана заява про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2010 року у справі № 1-58/10, всупереч вимог п. 4 ч. 2 ст. 462 КПК України, не містить обставин, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою під час судового розгляду.

Також, як зазначив суд першої інстанції, що зміст наведених ОСОБА_5 обставин для перегляду провадження за нововиявленими обставинами не відповідає положенням ч. 2 ст. 459 КПК України, а вказівка на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону підлягають оскарженню в апеляційному чи касаційному порядку після закінчення розгляду кримінального провадження по суті.

Крім цього, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_5 звернувся із заявою про перегляд вироку суду щодо нього 14.03.2017 року, тобто після спливу 2 років після постановлення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02. 2015 року, при цьому підстав для поновлення строку подання відповідної заяви не наводить.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року про залишення без задоволення його заяви про перегляд вироку Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2010 року у справі № 1-58/10 за нововиявленими обставинами скасувати та задовольнити його заяву про перегляд вказаного вироку за нововиявленими обставинами в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, засуджений посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, а висновки суду про те, що наведені ним, ОСОБА_5 , у заяві обставини, не є нововиявленими обставинами та такими, які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами не доводять неправильності вироку, що належить переглянути, є передчасними та немотивованими.

Зокрема, у своїй скарзі апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали, не надав оцінки нововиявленим обставинам, які були наведені у його заяві та які були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути, а саме: посадова інструкція директора з розвитку зникла зі справи та була знищена на підприємстві невідомо яким чином; видаткові накладні на меблі, наявні у позивача, свідчать про завершення господарчої операції та повернення ОСОБА_5 меблів і їх оприбуткування на підприємстві; відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2011 року встановлено, що автомобіль, який було передано йому, ОСОБА_5 , у користування за тим самим номером, але з іншою датою та іншою балансовою вартістю ніж встановлено вироком, при цьому обидва накази відсутні; у вироку суду зазначено, що робоче місце підсудного знаходилось у м. Києві, а згідно заперечень генерального директора ТОВ «Компанія Зевс Лтд» на апеляційну скаргу, його, ОСОБА_5 , робоче місце знаходилося саме в м. Дубно, а не в Києві, як зазначено у вироку; у вироку зазначено, що він, ОСОБА_5 , не оскаржував в рамках позову до ТОВ «Компанія Зевс Лтд» законність розпоряджень генерального директора щодо стягнення заробітної плати з метою «відшкодування шкоди заподіяною втратою ОСОБА_5 ввіреного йому автомобіля «Шкода-Октавія» з іншою балансовою вартістю 81136 грн. 47 коп.» та «привласненням ним коштів отриманих від підприємств за продукцію», тобто визнав даний факт, однак відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2011 року вищезазначені розпорядження були визнані незаконними.

Крім цього, посилаючись на ст. 459 КПК України, апелянт зазначає, що до нововиявлених обставин відноситься наявність факту скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття вироку, що належить переглянути, а згідно вимог ст. 533 цього Кодексу, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов'язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. Тож, як вважає засуджений, визнання судом незаконними розпоряджень, преюдиційна сила яких була врахована при постановленні вироку, тягне за собою необхідність перегляду цього вироку, в порядку, передбаченому главою 34 КПК України.

Таким чином, всі вищезазначені обставини, як прямо зазначається у скарзі, вже існували на момент набрання законної сили судовим рішенням, але не були відомі суду, хоча якщо б були відомі, то могли суттєво вплинути на хід судового розгляду кримінальної справи та на зміст судового рішення, що було винесене, а тому зазначені обставини, на думку ОСОБА_5 , самі по собі та разом із раніше встановленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення ОСОБА_5 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; вивчивши матеріали судового провадження за заявою ОСОБА_5 про перегляд вироку Подільського районного суду м. Києва від 31.11.2010 року за нововиявленими обставинами та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Згідно вимог ч. 1 ст. 461 КПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

За наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами, суд, як це передбачено ч. 1 ст. 467 КПК України, має право скасувати вирок і ухвалити новий вирок або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Зважаючи на наведені вище вимоги кримінального процесуального закону та дані, які містяться в матеріалах судового провадження за заявою ОСОБА_5 про перегляд вироку Подільського районного суду м. Києва за нововиявленими обставинами, колегія суддів повністю погоджується з рішенням суду, прийнятим за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами, з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_5 від 13 березня 2017 року, з якою він звернувся до Подільського районного суду м. Києва, в ній зазначалось про перегляд кримінальної справи за нововиявленими обставинами, а не судового рішення, зокрема вироку Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2010 року у справі № 1-58/10, як це передбачено положеннями глави 34 КПК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року, вказану заяву було залишено без руху, через те, що вона не була оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, з наданням ОСОБА_5 . 7-денного строку для усунення виявлених недоліків, з моменту одержання ним копії цієї ухвали.

При цьому, аналізуючи обставин, наведені у цій заяві, у заяві від 04 квітня 2017 року, яку було подано на виконання згаданої вище ухвали, а також у доповненій заяві від 01 лютого 2018 року, які, як вважає заявник, існували на момент набрання законної сили судовим рішенням, але не були відомі суду, хоча, якщо б були відомі, то могли суттєво вплинути на хід судового розгляду кримінальної справи та на зміст судового рішення, що було винесене та які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути, колегія суддів вважає, що вони не дозволяють зробити висновок про наявність саме новивиявлених обставин, оскільки вони, ні самі по собі, ні разом із раніше виявленими обставинами не доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

До того ж, звертаючись з відповідною заявою до суду, ОСОБА_5 не тільки не додав до неї копії вироку, що належить переглянути, а також копії ухвал судів апеляційної та касаційної інстанції, які переглядали цей вирок відповідно в апеляційному та касаційному порядку, а й будь-яких доказів на підтвердження того, що наведені ним обставини не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, що належить переглянути, так само як і не були відомі заявнику до того, як це судове рішення набрало законної сили.

Більш того, навіть якщо припустити, що обставини, на які посилається ОСОБА_5 дійсно є нововиявленими обставинами, а саме іншими обставинами, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути, суд першої інстанції, до якого звернувся заявник, був позбавлений можливості, без наявності матеріалів втраченого кримінального провадження № 1-58/10, перевірити ці обставини та задовольнити відповідну заяву, шляхом скасування вироку Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2010 року у цій справі за нововиявленими обставинами та ухвалення нового вироку про визнання ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та його виправдування, враховуючи ту обставину, що відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року, провадження за заявою засудженого ОСОБА_5 про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження № 1-58/10 щодо нього було закрито за недостатністю зібраних матеріалів для точного відновлення цих матеріалів.

Крім цього, враховуючи те, що вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2010 року у справі № 1-58/10, відповідно до якого ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями на строк 3 років, а також відповідно до якого суд задовольнив цивільний позов та стягнув з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Компанія Зевс ЛТД»: вартість автомобіля «Шкода Октавія Тур» д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 85136,47 грн.; суму коштів отриманих підсудним від реалізації продукції ТОВ «Компанія Зевс ЛТД» від приватних підприємців та привласнена ним у розмірі 187 162 грн., а також вартість проведеної почеркознавчої експертизи у розмірі 1095, 25 грн., набрав законної сили лише 09 липня 2013 року, після його перегляду та залишення без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва, засуджений ОСОБА_5 мав можливість довести неправильність вироку суду щодо нього, з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2011 року, на яке він посилається у своїй заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не тільки на стадії апеляційного розгляду, а й під час подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який за своєю ухвалою від 17 лютого 2015 року залишив без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

До цього слід також додати і те, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2011 року, на яке посилається ОСОБА_5 , відповідно до якого суд апеляційної інстанції скасував рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2010 року та ухвалив нове рішення, яким задовольнив пред'явлений позов та визнав незаконними розпорядження, видані генеральним директором ТОВ «Компанія Зевс ЛТД» від 29.12.2008 р. та від 23.01.2009 р. «про покриття шкоди, заподіяної працівником, незаконним заволодінням майном власника» само по собі, а також разом з іншими обставинами, не може служити підтвердженням наявності нововиявленої обставини, яка доводить неправильність вироку, що належить переглянути, оскільки скасоване рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2010 року не було та не могло бути підставою для ухвалення цього вироку, а саме рішення апеляційного суду про визнання незаконними розпоряджень, виданих генеральним директором ТОВ «Компанія Зевс ЛТД» від 29.12.2008 р. та від 23.01.2009 р., преюдиційна сила яких, як зазначає ОСОБА_5 , була врахована при постановленні вироку, також не може служити підтвердженням неправильності вироку, оскільки всупереч твердженням засудженого, відповідно до вимог ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, а вказані розпорядження, навіть якщо вони дійсно визнані незаконними, відповідно до копії вироку від 30 листопада 2010 року, яку ОСОБА_5 надав суду лише під час апеляційного розгляду, не використовувалися судом першої інстанції для підтвердження його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена скарга не підлягає задоволенню, оскільки вона не містить у собі достатніх та законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення заяви засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2010 року у справі № 1-58/10.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції вважає необхідним залишити вказану скаргу без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року, відповідно до якої суд залишив без задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2010 року у справі № 1-58/10, - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2010 року у справі № 1-58/10, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 758/3637/17

Номер провадження :11-кп/824/3163/2023

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1