Провадження № 1-кп/643/410/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000234 від 25 січня 2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дружківка Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, який працює в ТОВ «АРТСІТІ» на посаді продавця-консультанта, який перебуває на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

в с т а н о в и в :

24 січня 2021 року близько 22 годині 00 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_5 разом зі своїм товаришем ОСОБА_8 , пасажирами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , рухалися у транспортному засобі DAЕWOO LANOS зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , по проспекту Героїв Харкова (до перейменування - проспекту Московському) в м. Харкові у напрямку Палацу культури «ХЕМЗ». У той час, як раніше незнайомі йому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із своєю дружиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , намагалися перейти проїжджу частину шляху на пішохідному переході від виходу №1 зі станції метрополітену «Захисників України» на зелене світло світлофору для пішоходів, однак ОСОБА_8 , який знаходився за кермом вказаного вище транспортного засобу, ігноруючи правила дорожнього руху, не надав змогу вказаним пішоходам перейти проїжджу частину, проїхав повз них, чим створив потенційну небезпечну загрозу здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_5 . У подальшому вказаний транспортний засіб зупинився вздовж проїжджої частини біля входу №1 підземного підвуличного пішохідного переходу №1 біля станції метрополітену «Захисників України» за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова (до перейменування - проспект Московський), 92-М. ОСОБА_5 , будучи обуреним поведінкою водія вказаного вище транспортного засобу та нехтуванням ним правилами дорожнього руху, вирішив повернутися та зробити зауваження водієві. Дочекавшись зеленого світла світлофору для пішоходів, ОСОБА_5 перебіг проїжджу частину, рухаючись у зустрічному напрямку до раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , внаслідок чого, між вказаними особами виник словесний конфлікт з приводу порушення правил дорожнього руху водієм транспортного засобу. В ході вказаного словесного конфлікту у ОСОБА_5 , обуреного зауваженнями раніше незнайомого ОСОБА_5 , яких останній висловлював на його адресу, виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

У ході вказаного вище конфлікту ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_5 , скоротивши при цьому між ними відстань, у стрибку, наніс удар двома ногами та хаотичні удари кулаками лівої та правої руки в район тулуба ОСОБА_5 .

Далі, ОСОБА_5 , діючи з необережністю у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді розбиття вказаної вище скляної конструкції (скла) та, як, наслідок, падіння з висоти 333 см ОСОБА_5 на гранітну поверхню сходів підземного підвуличного пішохідного переходу №1 біля станції метрополітену «Захисників України» від спричиненого кидка, хоча повинен був та міг передбачити настання зазначених наслідків, діючи з необережністю у формі злочинної недбалості, знаходячись у безпосередній близькості до ОСОБА_5 , ОСОБА_5 схопив останнього обома руками за куртку, та, доклавши зусиль, кинув ОСОБА_5 на вказану вище скляну конструкцію (скла), в результаті чого, скло скляної конструкції розбилося та ОСОБА_5 впав з висоти 333 см, вдарившись лобною ділянкою та коліном правої ноги об гранітну поверхню сходів підземного підвуличного пішохідного переходу №1.

У результаті необережних протиправних дій ОСОБА_5 ОСОБА_5 згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/163-А/21 від 29.03.2021, було завдано гостру закриту черепно-мозкова травму у вигляді синця в параорбітальній ділянці справа та двох забитих ран в лобній ділянці справа, лінійного перелому лобної кістки справа із переходом на передом на передню черепну ямку і переломом верхньої щелепи за типом Ле-Фор І переходом клиновидну кістку зліва, пластичного субдурального крововиливу на рівні правої лобної частки та забою головного мозку із формуванням вогнищ контузії обох лобних часток головного мозку, а також садно на правому коліні.За механізмом: вказані вище ушкодження утворилися від травматичної дії тупого твердого предмету ( предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися, тому судити про конкретне знаряддя травми не є можливим. При цьому, травма голови у ОСОБА_5 утворилася внаслідок травматичного впливу тупого твердого предмета, з місцем прикладання сили в області лобної ділянки, а садно на правому коліні - внаслідок травматичної дії відповідно його локалізації.

Ураховуючи характер гострої закритої черепно-мозкової травми та дані протоколів проведення слідчих експериментів, найвірогідніше, що травма голови утворилася внаслідок падіння потерпілого з висоти та ударом лобною ділянкою о тупий твердий предмет, у тому числі і о гранітну поверхню сходового маршу.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/86-А/21 від 25.02.2021, садно на правому коліні належить до категорії легких тілесних ушкоджень, відповідно п.2.3.2. «б», п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995.

Гостра закрита черепно-мозкова травма у вигляді згаданих вище ушкоджень належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, відповідно до п.2.1.1 «а», п.2.1.2, п.2.1.3 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст. 128 КК України - як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, пояснив про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що наприкінці січня 2021 року у період часу між 21-00 годиною 22-00 годиною він разом з товаришами рухався на автомобілі DAЕWOO LANOS зеленого кольору по проспекту Героїв Харкова (до перейменування об`єкту топоніміки - проспекту Московському) в м. Харкові, він сидів на передньому пасажирському сидінні, його товариш ОСОБА_12 був за кермом, позаду сиділи ще два пасажири - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Керований ОСОБА_15 транспортний засіб здійснював розворот на перехресті на проспекті Героїв Харкова біля станції метрополітену «Захисників України» та не надав переваги пішоходам для проходу перехрестя. В подальшому керований його товаришем автомобіль зупинився біля станції метрополітену «Захисників України», він, ОСОБА_5 , вийшов з автомобіля, щоб дістати та віддати речі з багажника пасажирам автомобіля, у цей момент до них підійшов потерпілий ОСОБА_16 . Посилався, що між ним та потерпілим виникла словесна сутичка, яка в подальшому переросла у штовханину. Він наніс потерпілому тілесні ушкодження в процесі штовханини та, неумисно штовхнув потерпілого на скляну споруду, яка розташована на станції метрополітену «Захисників України», від чого скляна споруда розбилася й потерпілий впав вниз з висоти приблизно 3 метри. Як йому здалося, після падіння потерпілий втратив свідомість, вони з товаришем підбігли до потерпілого, потім відразу викликали карету швидкої допомоги та, коли швидка приїхала, допомагали медичним працівникам погрузити потерпілого у карету швидкої допомоги. Пізніше на місце події приїхали працівники поліції. Зазначив, що він в повному обсязі визнає себе винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро розкаюється, частково визнає пред`явлений потерпілим позов, готовий відшкодувати потерпілому матеріальні збитки, понесені ним внаслідок проходження лікування, посилався, що раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив вперше.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

В ході судового розгляду кримінального провадження прокурор зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину.

З огляду на викладене, обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, судом визнається активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений (зі слів обвинуваченого), працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, що вказує про наявність у засудженого соціальних чинників стримуючого характеру.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, необережну форму вини, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, обставини вчинення кримінального правопорушення, часткове визнання цивільного позову. Разом з тим, суд враховує, що обвинуваченим не відшкодовано потерпілому завданого збитку.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів призначити покарання у межах, встановлених у санкції статті особливої частини КК України у виді обмеження волі. При цьому суд враховує, що таке покарання сприятиме меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчиненню нових злочинів, та є заходом примусу, який можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

Беручи до уваги обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, ураховуючи засади диспозитивності кримінального судочинства, суд погоджується з позицією прокурора та вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою, слугуватиме попередженню вчиненню ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Що стосується посилань представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 у судових дебатах щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_5 максимально суворого покарання у виді двох років позбавлення волі, оскільки обвинувачений не відшкодував потерпілому завданого збитку, щиро не розкаявся, позаяк лише частково визнав позов, то суд зазначає, що невідшкодування потерпілому завданого збитку та часткове визнання цивільного позову за наявності при цьому повного визнання обвинуваченим своєї винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, наявності обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відсутності обставин, які обтяжують покарання, того, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, працевлаштований, враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, необережну форму вини, не дає підстав для призначення обвинуваченому максимального виду покарання, визначеного санкцією ст. 128 КК України, у виді позбавлення волі на максимальний строк.

Що стосується цивільного позову, заявленого у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 , суд зважає на таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування був пред`явлений цивільний позов, в якому цивільний позивач просив стягнути з ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 96 026,11 гривень, з яких: 72 000,00 гривень - в рахунок відшкодування упущеної вигоди, 24 026,11 гривень - в рахунок матеріальної шкоди, понесеної на лікування, в рахунок відшкодування моральної шкоди - суму в розмірі 500 000,00 гривень. Також цивільним позивачем було заявлено вимоги про відшкодування йому витрат на правову допомогу в сумі 60 000,00 гривень.

У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтримав цивільний позов, який він пред`явив на стадії досудового розслідування та просив розглядати саме дану редакцію пред`явлених ним позовних вимог (Том 1, а.с. 14-18).

Під час судового розгляду цивільний відповідач ОСОБА_5 визнав пред`явлені цивільним позивачем ОСОБА_5 вимоги частково, повністю визнав вимоги про стягнення з нього в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 24 026,11 гривень, яких потерпілий зазнав внаслідок лікування. В іншій частині позовні вимоги не визнав, як такі, що не доведені цивільним позивачем належними доказами, у задоволенні вимог про стягнення з нього на користь цивільного позивача витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 60 000,00 гривень просив відмовити, посилаючись на недоведеність понесення ОСОБА_5 таких витрат та саме в зазначеному ним розмірі.

При вирішенні пред`явленого цивільного позову суд доходить таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За правилами ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судом встановлено, що розмір витрат на лікування потерпілого ОСОБА_5 підтверджено наявними в справі доказами: відповідними чеками на придбання ліків за період лікування, довідкою про проведення потерпілому РО КТ головного мозку Медичним центром «Європейський Радіологічний Центр» від 11.02.2021, довідкою про проходження ОСОБА_5 17.04.2021 МРТ головного мозку в «ЛДЦ Ваше здоров`я», згідно з якими, загальний розмір витрат потерпілого становить 24 026,11 гривень (Том 1 а.с. 19-39).

Оцінивши додані до цивільного позову копії документів, які підтверджують витрати ОСОБА_5 на лікування та відновлення здоров`я, наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_5 та наслідками, суд доходить висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_17 документально підтвердженої суми матеріальної шкоди в розмірі 24 026,11 гривень.

Разом з тим, суд зважає на те, що в ході судового розгляду справи обвинувачений та цивільний відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_5 в цій частині визнав в повному обсязі.

Мотивуючи свої позовні вимоги в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 втраченого заробітку в сумі 72 000,00 гривень, потерпілий ОСОБА_5 посилався на те, що до спричинення обвинуваченим йому тяжких тілесних ушкоджень він працював в ТОВ «Управління начальника робіт №18» виконавцем робіт з посадовим окладом в сумі 6 000,00 гривень. Водночас, у зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів на підтвердження того, що потерпілий міг і повинен був отримати доходи в розмірі 72 000 гривень, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення втраченого заробітку (упущеної вигоди).

Щодо вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої кримінальним правопорушенням, то суд зважає на таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положенням ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), викладеної у постанові від 15.12.2020, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом враховується, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_5 було неумисно завдано тяжких тілесних ушкоджень. Внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_5 була завдана моральна шкода потерпілому, яка полягала у моральних переживаннях, які виражалися в усвідомленні фізичного болю, якого відчував потерпілий, у збентеженості, хвилюванні і страху померти, залишитися інвалідом, більше не побачити своїх рідних, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, відчутті горя, перебуванні у стані депресії, що призвело до погіршення стосунків з друзями, сусідами та знайомими.

Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Беручи до уваги обставини справи, враховуючи завдання моральної (немайнової) шкоди потерпілому ОСОБА_5 незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_5 шляхом необережного спричинення тяжкого тілесного ушкодження, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнав потерпілий, суд, беручи до уваги конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, доходить висновку, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди у сумі 500 000 гривень є завищеним, а тому вважає, що сума в розмірі 35 000 гривень відповідатиме глибині моральних страждань та переживань потерпілого.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд керується таким.

28 вересня 2023 року потерпілим ОСОБА_5 суду надано клопотання, в якому він просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на його користь витрати на правову допомогу у сумі 60 000,00 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Такі витрати складаються, у тому числі, із витрат на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Зазначене вище узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи №821/227/17, №726/549/19, №810/3806/18, №199/3939/18-ц, №466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа №826/1216/16).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні ст. 91 КПК України.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі №607/4341/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 10 січня 2022 року, укладений між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , згідно з умовами п. 4.1 якого сторонами погоджено, що вартість послуг, які надає адвокат відповідно до п. 1.1. даного договору, зазначається в додатковій угоді до договору, яка є його невід`ємною частиною, сума вартості послуг сплачується в момент підписання договору; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 10.01.2022, згідно з п. 2 якої сторонами погоджено, що розмір гонорару (винагороди) за надання правової допомоги у справі №643/10236/21 по кримінальному провадженню №0000234 стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, де ОСОБА_5 є потерпілим, становить 60 000,00 гривень; квитанцією до прибуткового касового ордера від 10.01.2022 на суму 60 000,00 гривень.

У той же час, матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), акту приймання-передачі наданих послуг суду також не надано. Крім того, потерпілий ОСОБА_5 , заявляючи вимогу про стягнення з обвинуваченого на його користь витрат на правову допомогу адвоката в сумі 60 000,00 гривень, посилався, що при розрахунку витрат на правову допомогу він керувався положеннями Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (із змінами, внесеними згідно із Законом №1774-VІІІ від 06.12.2016). Водночас, суд звертає увагу, що Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (із змінами, внесеними згідно із Законом №1774-VІІІ від 06.12.2016) втратив чинність 15.12.2017 на підставі Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017.

Згідно з договором про надання правової допомоги, він укладений між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 10 січня 2022 року. Водночас, на стадії досудового розслідування адвокат ОСОБА_6 не здійснював представництво інтересів потерпілого ОСОБА_5 , позовну заяву на стадії досудового розслідування та позовну заяву в її уточненій редакції на стадії судового розгляду адвокат ОСОБА_6 не складав, позаяк такі цивільні позови були пред`явлені потерпілим ще у 2021 році, тобто до укладення між адвокатом ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 договору про надання правничої допомоги. Таким чином, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом щодо детального опису витраченого адвокатом часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас, судом береться до уваги, що у даній справі відбулося чотири судових засідання за участю представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 , два з яких за його участі у режимі відеоконференцї.

З огляду на наведене вище, суд доходить висновку, що вимоги потерпілого у цій частині є завищеними, заявлена сума процесуальних витрат на професійну правничу допомогу, яку цивільний позивач просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_17 , не відповідає ознакам співмірності, а тому вважає за можливе стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 7000,00 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

При цьому суд зважає на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався і, зважаючи на характер призначеного покарання, його обрання є недоцільним.

Відповідно до положень ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 100, 128, 368, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити покарання у виді 2 (два) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24 026 (двадцять чотири тисячі двадцять шість) гривень 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Речовий доказ - компакт диск CD-R диск, об`ємом 700 МВ, на якому міститься аудіо запис дзвінка з номеру 098-304-6160, який представився патрульним, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - компакт диск CD-R диск, об`ємом 700 МВ, на якому міститься аудіо запис дзвінка з номеру НОМЕР_2 , - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - оптичний носій інформації, а саме на DVD-R диск, об`ємом 4,7 GB, на якому записано відеозапис у кількості 1 шт., які були надані на підставі доручення, як доказ до кримінального провадження 0000234 від 25.01.2021, та оглянуто на стаціонарному комп`ютері «Lenovo», в ході проведення огляду, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1