Справа № 526/4298/23
Провадження № 1-кп/526/537/2023

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду міста Гадяч кримінальне провадження на підставі угоди про визнання винуватості, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000341 від 31.08.2023відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зарубинці Андрушівського району Житомирської області, громадянин України, одружений, перебуваючий у військовому званні «солдат», навідник 3 танкового взводу 3 танкової роти 2 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 26.05.2010, Андрушівським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці; 08.12.2010, Андрушівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 04.06.2013, Андрушівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки; 03.11.2016, Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці; 19.09.2019, Андрушівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 05.03.2020, Андрушівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

1 епізод: ОСОБА_5 , проходячи військову службу у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді солдата резерву 2 взводу резерву солдатського складу 1 роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_2 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від неї, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, затвердженої Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем призваним під час мобілізації і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , без дозволу командування та без поважних причин 24 липня 2023 року приблизно о 08 год. 00 хв. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно перебував за її межами до 30.07.2023.

2 епізод: ОСОБА_5 , проходячи військову службу у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді навідника 3 танкового взводу 3 танкової роти 2 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від неї, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, затвердженої Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем призваним під час мобілізації і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , без дозволу командування та без поважних причин 08 серпня 2023 року близько 10 год. 00 хв. самовільно залишив розташування медичної роти військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та незаконно перебував за її межами до 01.11.2023.

Суд визнає винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і кваліфікує його дії як самовільне залишення військової частини вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

12 грудня 2023 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 468, 469,472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України та призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, призначеного за дані кримінальні правопорушення, частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 березня 2020 року і остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням Угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості обізнаний, характер обвинувачення та його суть зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди з ним узгоджено та є цілком зрозумілим, виконати взяті на себе відповідно до Угоди про визнання винуватості зобов`язання він може виконати реально, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407 К України визнає повністю.

Суд, виконуючи вимоги ст.474 КПК України, не має сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого і переконаний, що укладення Угоди про визнання винуватості є добровільним та не вбачає необхідності витребовувати додаткові документи та викликати в судове засідання інших осіб, а також досліджувати докази.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_5 віднесені до тяжких злочинів, тому остання не суперечить закону.

При вирішенні питання про відповідність Угоди вимогам ст.474 КПК України, суд враховує, що умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, укладення угоди сторонами відбулося добровільно і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді; обвинувачений здатний виконати взяті на себе зобов`язання, кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Згідно ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення останньому узгодженого сторонами покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.373, 374, ч.3 ст. 394, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

- Угоду про визнання винуватості від 12 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000341 від 31.08.2023, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 березня 2020 року у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі і остаточно призначити ОСОБА_5 за сукупністю вироків покаранння у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання відраховувати з 01 листопада 2023 року з дня фактичного затримання, зарахувавши в строк відбування покарання час тримання під вартою, конвоювання та етапування до дня прибуття та постановки на облікдо установи з виконання покарань.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити утримання під вартою.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України:

- обвинуваченим: виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором: виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Головуюча: ОСОБА_1