У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Костешни Ришканського району Республіки Молдова, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000402.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.02.2024 р. включно, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати i постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню.

Захисник звертає увагу на те, що власником транспортного засобу «Hyundai Elantra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ТОВ «Автокоредит Плюс», а користувачем ОСОБА_8 , проте слідчим не надано доказів, які б містили інформацію про те, що підозрюваний незаконно заволодів автомобілем у ТОВ «Автокоредит Плюс» або ОСОБА_8 . Не надано й доказів того, що ОСОБА_9 має право на користування вказаним автомобілем.

За наведених обставин, апелянт вважає, що, на даний час, відсутня обґрунтована підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Слідчий суддя дійшов помилкових висновків про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризик переховування від суду та слідства обґрунтований лише тяжкістю кримінального правопорушення, при цьому, підозрюваний ОСОБА_5 , раніше не судимий, проходить військову службу за мобілізацією, є учасником АТО та учасником оборони Донецького аеропорту, отримував поранення, в тому числі контузію. Ризик впливу на потерпілого та свідків нічим не доведений.

Апелянт вважає, що висновок слідчого судді про те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного нічим не обґрунтований, а визначена у максимальних розмірах застава, встановлена без урахування майнового стану підозрюваного.

За даними довідки лікаря КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» ВМР, 13.12.2023 р. ОСОБА_5 госпіталізований до зазначеної лікарні, з діагнозом «гострий психоз невідомої етимології», а відтак останній не підлягає утриманню в умовах Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001324, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , який з 05.07.2023 р. набув статусу військовослужбовця ЗСУ, тобто особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби, 13.12.2023 р. близько 18.00 год., скориставшись додатком на власному мобільному терміналі, викликав таксі для здійснення поїздки з м. Миколаєва, де він на той час перебував, до м. Южноукраїнська Вознесенського району Миколаївської області.

На місце виклику в м. Миколаєві приїхав автомобіль марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням користувача водія ОСОБА_9 , який здійснював перевезення населення.

Підозрюваний ОСОБА_5 зайняв місце на правому передньому сидінні в салоні вказаного автомобіля, після чого водій ОСОБА_9 розпочав рух за вказаним маршрутом, тобто з м. Миколаєва до м. Южноукраїнська Миколаївської області.

13.12.2023 р. біля 19.00 год., в ході руху автомобільною дорогою «Н 24» в межах с. Ракове Вознесенського району Миколаївської області, перебуваючи на головній вул. Кольчака, неподалік від домоволодіння № 28, автомобіль марки «Hyundai Elantra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням потерпілого водія ОСОБА_9 зупинився на забороняючий сигнал світлофора.

В цей момент, за версією органу досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_5 , не задоволений вказаною зупинкою, висловлюючи на адресу водія ОСОБА_9 погрози фізичною розправою, почав вимагати у водія ОСОБА_9 продовжити рух на забороняючий сигнал світлофора, на що останній категорично відмовився продовжити рух.

В цей момент, у підозрюваного ОСОБА_5 виник раптовий прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом під керуванням потерпілого водія ОСОБА_9 , реалізуючи який підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , що виразилось у виштовхуванні останнього за межі салону автомобіля, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем моделі «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в користування водія ОСОБА_9 .

Сівши за кермо даного транспортного засобу, та продовживши рух автомобільною дорогою «Н 24» до вул. Болгарської в м. Вознесенську, підозрюваний ОСОБА_5 , не впоравшись з керуванням, здійснив з`їзд з автодороги, зупинившись в межах домоволодіння АДРЕСА_2 , де затриманий співробітниками поліції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області.

13.12.2023 р. ОСОБА_5 затриманий в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України та 14.12.2023 р. йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер й спосіб ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, допиту потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , огляду місця події від 13.12.2023 р., пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.12.2023 р. та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а тому доводи захисника про відсутність обґрунтованої підозри є безпідставними.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_14 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, що вказує на наявність ризику переховування підозрюваного від слідства та суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на потерпілого або свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що підозрюваний ОСОБА_5 обізнаний про потерпілого та можливих свідків події, тобто перебуваючи на волі, підозрюваний може незаконно впливати, як на потерпілого, так і на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни їх показань.

Отже, слідчим суддею прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить на даній початковій стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Що стосується оскаржуваного захисником розміру застави, то апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину застава визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, визначаючи ОСОБА_5 розмір застави, в повній мірі врахував вказані норми закону.

Так, оцінивши тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , характеризуючи дані про його особу, який є діючим військовослужбовцем, та обставини кримінального провадження, з яких вбачається, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, апеляційний суд вважає, що визначена ОСОБА_5 застава, у розмірах передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КК України, достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку внесення застави, а тому має бути залишена у визначеному розмірі.

Посилання захисника на наявність у ОСОБА_5 певного психічного захворювання, само по собі не є підставою для нівелювання обставин, за яких ухвалено рішення про застосування запобіжного заходу щодо нього, оскільки неможливість надання ОСОБА_5 медичної допомоги в умовах його утримання під вартою не підтверджено жодними доказами, і, у разі наявності у нього відповідних захворювань, його лікування можливе в умовах слідчого ізолятора та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скарги захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3