Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-кп/758/1440/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2023 м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001523 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, громадянина України, який офіційно не працює, одружений, раніше не судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого у подальшому продовжено до 15.11.2023.

14.07.2023 приблизно о 10 год. 47 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи по вул. Світлицького, 20/30-А у м. Києві, знайшов у розташованому в банкоматі АТ КБ «ПриватБанк», банківську карту АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , з банківським номером рахунку НОМЕР_2 , яка належать ОСОБА_5 та яка перебуває в користуванні ОСОБА_6 , що є офіційним документом, оскільки перебуває в офіційному обігу, має необхідні реквізити установи банку АТ «ПриватБанк» і містить інформацію, яка засвідчує факти, котрі мають юридичне значення, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що банківські картки є офіційними документами, із корисливих мотивів, привласнив знайдену ним банківську картку АТ «ПриватБанк», яка належать ОСОБА_5 та яка перебуває в користуванні ОСОБА_6 , з метою подальшого незаконного використання, шляхом зняття з неї грошових коштів. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального проступку зник, таким чином незаконно заволодів майном потерпілої.

Крім цього, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, в умовах воєнного стану, 14.07.2023 о 12 год. 15 хв., перебуваючи в приміщенні ПТ «Ломбард «Ломбард юніон», який розташований за адресою: м. Київ, просп. Свободи, 15/1, розрахувався банківською картою АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , з банківським номером рахунку НОМЕР_2 , яка належать ОСОБА_5 та яка перебуває в користуванні ОСОБА_6 , шляхом проведення операції, оплатив даною картою товар на суму 389 грн. 10 коп., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 389 гривень 10 копійок.

Крім цього, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, повторно, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, в умовах воєнного стану, 14.07.2023 о 12 год. 24 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Майстерня чебуречної справи», який розташований за адресою: м. Київ, просп. Василя Порика, 2, розрахувався банківською картою АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , з банківським номером рахунку НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 , шляхом проведення операції, оплатив даною картою товар на загальну суму 280 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 280 гривень.

Отже, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а також привласнив офіційний документ, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, наведених вище, визнав повністю, суду пояснив, що дійсно вчинив кримінальні правопорушення за указаних в обвинувальному акті обставин, оскільки знайшов на банкоматі картку, забрав та скористався нею для придбання продуктів та викупив свій телефон з ломбарду. Шкоду потерпілій відшкодував в добровільному порядку. Щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Від потерпілої ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та розписки про відшкодування шкоди.

Враховуючи, що учасники судового провадження визнають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, повторно; за ч. 1 ст. 357 КК України як привласнення офіційного документу.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю.

При обранні виду та міри покарання суд бере до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває з 2001 року під наглядом в КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», офіційно не працевлаштований, одружений, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення, зважаючи на наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, суд вважає, що покаранням необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, визначене у межах, установлених у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі, ч. 1 ст. 357 КК України - у вигляді обмеження волі.

При цьому суд також бере до уваги, що кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, яке інкримінується обвинуваченому, вчинене під час дії запровадженого в країні режиму воєнного стану і указана обставина у даному випадку напряму вплинула на кваліфікацію діяння.

З огляду на те, що тяжких наслідків від вчинення кримінальних правопорушень не настало, що суттєво зменшує суспільну небезпечність скоєних правопорушень, при цьому обвинувачений щиро розкаявся, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що стимулюватиме його до правомірної поведінки.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, ч. 1 ст. 357 КК України у виді одного року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо він протягом двох років не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ - оптичний диск - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя Єлізавета ІКОРСЬКА