Справа № 743/1264/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/854/23
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

16 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Шостка Сумської області, громадянину України, з середньою освітою, не одруженому, не працюючому, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимому, продовжений строк тримання під вартою до 17 грудня 2023 року включно, з визначенням суми застави 53 680 грн.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений та перебуває на стадії дослідження доказів, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_6 строків тримання під вартою скасувати, як необґрунтовану та невмотивовану, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту в нічний період доби.

Мотивує тим, що наведені в ухвалі суду факти є припущеннями, які у відповідності до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Натомість, реальні фактичні дані, які є в матеріалах кримінального провадження, свідчать про те, що кримінальне правопорушення вчинене задовго до обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він ніде не переховувався від органу досудового розслідування, а співпрацював та надавав правдиві показання у справі, отже, ризик його переховування від суду є недоведеним.

Судом не враховані обставини, які характеризують обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки, що підтверджується його бажанням одружитися з ОСОБА_10 , а також бажанням влаштуватись на роботу, що свідчить про відсутність наміру ОСОБА_6 у продовження злочинної діяльності.

Тяжкість злочину, на яку посилається суд, хоча і є необхідною умовою для законності тримання під вартою, але наявність лише цієї умови є недостатнім обґрунтуванням необхідності продовження строку тримання під вартою, а тому саме по собі посилання на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , не заслуговує на увагу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронного браслету, мотивуючи тим, що прокурором не було надано доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Він має постійне місце проживання. Не збирається ухилятися від явки до суду та зацікавлений у встановленні істини по справі.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає залишити їх без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного корисливого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачене покарання до восьми років позбавлення волі, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання обвинувачений може ухилитися від явки до суду.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, тому твердження захисника про те, що прокурором не наведено конкретних ризиків, а лише ймовірні, є безпідставним, адже, у разі настання будь-якого з вказаних у клопотанні ризиків, це вже буде неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого.

Продовжуючи строк тримання під вартою, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні крадіжки в той період часу, коли відносно нього перебуває на розгляді інше кримінальне провадження в Шосткинському міськрайонному суді Сумської області, в якому він ухвалою суду від 28 квітня 2023 року був оголошений в розшук через неявки на виклики в судові засідання.

Таким чином, можливість ухилення ОСОБА_6 від суду є не ризиком, а встановленою обставино, хоча і в іншому кримінальному провадженні, але характеризує конкретну особу у схильності до ухилення від суду, при тому, що він не має міцних соціальних зв`язків.

Висловлені обвинуваченим бажання створити родину та влаштуватись на роботу є лише його намірами, які не спростовують неодноразово встановлених та підтверджених ризиків його можливої не процесуальної поведінки, адже до моменту затримання жодні непереборні обставини не заважали ОСОБА_6 влаштуватись на роботу та вести законослухняний спосіб життя, створити родину та виховувати дітей.

Крім того, твердження сторони захисту про те, що судом не наведені докази на підставі яких він прийшов до висновку про неможливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, не приймаються до уваги, як безпідставні, адже на етапі судового розгляду при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд не встановлює наявність ризиків, як помилково вважає захисник а лише перевіряє чи не втратили раніше встановлені ризики свою актуальність з плином часу та стадії судового розгляду.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, судовий розгляд відкладений з метою виклику потерпілої, докази жодної із сторін не досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_6 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, продовження ОСОБА_6 строків тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2023 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13