КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 08 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року,

за участі: прокурора представника ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 17 серпня 2023 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «iPhone» модель «SE», серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 сіро-чорного кольору разом з сім-картою «Vodafon» НОМЕР_3 ; ноутбук марки «Lenovo» чорного кольору, SIN: MP1WL4DD, HTM:82FE00FFPA із зарядним пристроєм до нього; паперовий блокнот зеленого кольору з друкованим написом «SL Formula».

Приймаючи рішення, слідчий суддя зазначив про наявність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, постановити нову ухвалу та скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року, повернути ОСОБА_6 вилучене майно.

Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що повний текст оскаржуваної ухвали представником отримано 11 вересня 2023 року згідно з розпискою.

Представник вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне.

Вказує, що в оскаржуваній ухвалі слідчого судді зазначено, що обшук проводився за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , що також зазначено в протоколі обшуку.

При цьому, як стверджує представник, ОСОБА_6 проживає в іншому будинку АДРЕСА_2 і саме за цією адресою 17 серпня 2023 року проведено обшук та вилучено майно.

Зауважує, що адреса місця проживання ОСОБА_6 - АДРЕСА_3 , що підтверджується наданими в судовому засіданні документами: копією паспорта, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією домової книги.

Крім цього, зазначає, що згідно з Інформаційною довідкою № 345201807 від 04 вересня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за власницею ОСОБА_8 ще з 09 липня 2014 року по час отримання вказаної довідки обліковується житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , та жодного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не обліковується.

Разом з тим вказує, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року надано дозвіл на проведення обшуку у нежитлових приміщеннях та взагалі не надавався дозвіл на проведення обшуку у житлових приміщеннях.

Вважає, що з урахуванням того, що слідчі не отримували ухвалу суду про надання дозволу на проникнення до житла ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , й проведення у ньому огляду та обшуку, таке проникнення до житла за вказаною адресою, проведення у ньому обшуку та вилучення майна є незаконним.

Також зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року не надавався дозвіл на вилучення електронних інформаційних систем або їх частин та мобільних терміналів систем зв`язку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, поновивши строк апеляційного оскарження, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Водночас, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Як видно з матеріалів справи, повний текст ухвали слідчого судді представником отримано 11 вересня 2023 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе поновити представнику строк апеляційного оскарження.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 23 листопада 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000640за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням виявлено, що всупереч нормативним актам, що регулюють відносини за участю осіб та підприємств, пов`язаних з державою-агресором, з квітня 2022 року громадяни України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , будучи посадовими особами комерційних підприємств зареєстрованих в Україні, а саме: ТОВ «ТД «СКФ», ТОВ «Український сервісний альянс», ТОВ «Арт Сек`юріті Груп», здійснюють встановлення та обслуговування устаткування супутникової навігації та програмного забезпечення, яку закупляють у російського розробника, чим умисно вчиняють дії, спрямовані на надання допомоги державі-агресору, шляхом передачі фінансових активів.

17 серпня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого, серед іншого, виявлено та вилучено мобільний телефон марки «iPhone» модель «SE», серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 сіро-чорного кольору разом з сім-картою «Vodafon» НОМЕР_3 ; ноутбук марки «Lenovo» чорного кольору, SIN: MP1WL4DD, HTM:82FE00FFPA із зарядним пристроєм до нього; паперовий блокнот зеленого кольору з друкованим написом «SL Formula».

19 серпня 2023 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурору ОСОБА_7 на адресу Шевченківського районного суду міста Києва направила клопотання про накладення арешту на вказане майно, яке було вилучене 17 серпня 2023 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Таке рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і вмотивованим, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, у тому числі збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000640про накладення арешту на майно, що вилучене 17 серпня 2023 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «iPhone» модель «SE», серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 сіро-чорного кольору разом з сім-картою «Vodafon» НОМЕР_3 ; ноутбук марки «Lenovo» чорного кольору, SIN: MP1WL4DD, HTM:82FE00FFPA із зарядним пристроєм до нього; паперовий блокнот зеленого кольору з друкованим написом «SL Formula», слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора та дослідивши матеріали, додані до нього, прийшов до правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на згадане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_14 від 17 серпня 2023 року про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Твердження представника щодо незаконності проведення обшуку є безпідставними, оскільки ухвалою слідчого судді надано дозвіл на проведення обшуку за адресою, де і було проведено обшук та вилучено раніше згадане майно.

Крім того, колегія суддів враховує обставини кримінального провадження, повідомлені прокурором в судовому засіданні, зокрема щодо призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності підстав для арешту майна та не є безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, що вилучене 17 серпня 2023 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «iPhone» модель «SE», серійний номер НОМЕР_4 4AEHHTVL, ІМЕІ: НОМЕР_2 сіро-чорного кольору разом з сім-картою «Vodafon» НОМЕР_3 ; ноутбук марки «Lenovo» чорного кольору, SIN: MP1WL4DD, HTM:82FE00FFPA із зарядним пристроєм до нього; паперовий блокнот зеленого кольору з друкованим написом «SL Formula»,врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , строк апеляційного оскарження.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 17 серпня 2023 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 761/30103/23 Справа №11-сс/824/6038/2023 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції: ОСОБА_15 Доповідач: ОСОБА_1