ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/192/24 Справа № 711/2221/23 Категорія: ч.1 ст.122 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

представника потерпілої - захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_10 - захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси Черкаської області від 18 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, міста Черкаси, українця, громадянина України, учасником бойових дій, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом та депутатом не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого:

- 08.05.1998 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України; Виконання вироку відстрочено на 2 роки; Вирок набрав законної сили 28.08.1998 року;

- 22.06.2001 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 206, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України до 4 років позбавлення волі; додаткова міра покарання - конфіскація майна; В силу ст. 43 КК України частково приєднано 6 місяців позбавлення волі за вироком Придніпровського районного суду від 08.05.1998 року; остаточно до відбування 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна; Вирок набрав законної сили 04.09.2001 року; Звільнений із місць позбавлення волі 20.09.2004 року по відбуттю строку покарання;

- 21.06.2007 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; Вирок набрав законної сили 21.08.2007 року; Звільнений 28.05.2009 року на підставі постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2009 року за ст. 81 КК України умовно достроково з невідбутим строком 11 місяців 17 днів;

- 23.08.2011 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; Вирок набрав законної сили 22.11.2011 року; Звільнений 20.01.2014 по відбуттю строку покарання;

- 30.08.2016 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 22.12.2016 року вирок переглянуто, Придніпровським районним судом м. Черкаси скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком і направлено в місця позбавлення волі строком на 5 років;

- 21.12.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 122 КК України, до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.08.2016 року і визначено 5 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 22.01.2018 року; 08.04.2022 звільнений по відбуттю строку покарання із місць позбавлення волі;

- 17.04.2023 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ст. 395 КК України, до 2 місяців арешту;

визнано винуватим ним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення меш суворого покарання більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, та за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.04.2023 року - визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишений без змін.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбутого покарання попереднє ув`язнення з 02.06.2023 року по вступ вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішена доля речових оказів відповідно до вимог ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку районного суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він будучи особою раніше судимою за умисні злочини, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, 09.12.2022 приблизно о 15 год 00 хв перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у ході конфлікту, який виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, наніс своїй матері ОСОБА_10 3 удари кулаком правої руки в скроневу область з лівої сторони голови та 2 удари кулаком лівої руки в скроневу область з правої сторони голови.

Він же, 10.12.2022 о 14 год 00 хв перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи конфлікт, який виник 09.12.2022, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, наніс своїй матері ОСОБА_10 1 прямий удар правою ногою в область трохи вище грудної клітини посередині та 2 удари підошвою шльопанця в область скроневої ділянки голови з лівої сторони та 2 удари підошвою шльопанця зверху по області лівої частини голови.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді травми грудної клітки з переломом грудини та множинними забоями м`яких тканин грудної клітки, які відповідно до висновку експерта № 02-01/187 від 08.03.2023 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, множинними крововиливами обличчя, крововиливу в білкову оболонку правого очного яблука, які відповідно до вищевказаного висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 , не носять ознак небезпеки для життя як в момент заподіяння, так і в своєму клінічному перебігу.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) передбачений ч.1 ст.122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з рішенням районного суду в апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 - захисник ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді 3 років позбавлення волі. При цьому зазначає, що районний суд не врахував в повній мірі ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 . Обвинувачений ОСОБА_8 7 (сім) разів притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його антисоціальну спрямованість. Районний суд не врахував обтяжуючу покарання обставину, таку як те, що потерпіла ОСОБА_10 є матір`ю обвинуваченого, особою похилого віку, якій він неодноразово заподіював тілесні ушкодження, а тому вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі, як передбачає санкція ч.1 ст.122 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок районного суду суворим та просить його скасувати. При цьому зазначає, що він скоїв злочин легкого ступеню тяжкості, вину визнав повністю, щиро розкаявся.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав свої вимоги викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційних скаргах представника потерпілої - захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого оскаржується вирок місцевого суду лише в частині призначеного покарання, який винуватість визнав в повному обсязі, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в порядку ст.349 КПК України, то в такому разі колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , місцевий суд дотримався вищезазначених вимог та в межах Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини цього ж кодексу врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким кримінальним правопорушенням, кількість епізодів злочинної діяльності, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, відсутність обставини, що пом`якшує покарання та наявність обтяжуючих покарання обставин - вчинення злочину особою повторно та рецидив злочину; вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю; вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних чи близьких відносинах, тому призначив покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України та на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначеним за даним вироком та за вироком Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17.04.2023 призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника потерпілої про неврахування судом першої інстанції низки обтяжуючих покарання обставин, а саме: ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обтяжуючу покарання обставину, таку як те, що потерпіла ОСОБА_10 є матір`ю обвинуваченого, особою похилого віку.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про пом`якшення йому призначеного покарання та звільнення його з - під варти, колегія суддів вважає безпідставними, які не заслуговують на увагу.

Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для пом`якшення ОСОБА_8 та звільнення його з - під варти колегією суддів не встановлено. При цьому обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, які на думку обвинуваченого пом`якшують його покарання, а саме: визнання вини в повному обсязі, щире каяття, вчинення нетяжкого злочину, розгляд справи в спрощеному порядку, судом першої інстанції не визнані обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а розгляд справи в спрощеному порядку взагалі не є підставою для пом`якшення останньому покарання.

Колегія суддів враховує суспільно небезпечний характер інкримінованого діяння, пов`язаний із домашнім насильством, репутацію обвинуваченого, який не працює, раніше неодноразово судимий, погоджується з думкою суду першої інстанції, який не встановив обставин, що пом`якшують покарання.

Суд апеляційної інстанції враховує обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 : повторність та рецидив злочину; вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю; вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебуває у сімейних, близьких відносинах, а також дані про особу обвинуваченого, який має негативну характеристику за місцем проживання, а також попередні судимості ОСОБА_8 починаючи з 1998 року, одна з яких також за ч.1 ст.122 КК України за який ОСОБА_8 відбував покарання у виді позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості, оскільки він знову вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, що вказує про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої - захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання внаслідок м`якості, є безпідставними.

Апелянт зазначає про те, що обвинуваченим неодноразово заподіювались тілесні ушкодження своїй матері, особі з якою він перебував раніше у сімейних, близьких відносинах, яка є похилого віку, однак судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання були враховані в повному обсязі всі ті обставини, які зазначені в апеляційній скарзі представника.

Попередні судимості про які зазначає захисник ОСОБА_7 також були враховані місцевим судом при призначенні покарання, однак вони не можуть бути беззаперечною підставою для збільшення строку покарання обвинуваченому.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ч.4 ст.70 КК України у виді 2 років позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При розгляді апеляційної скарги представника потерпілої на м`якість призначеного покарання, колегія суддів враховує, що при наявності альтернативних покарань за ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_8 призначено найсуворіше покарання, передбачене санкцією статті обвинувачення та покарання у виді позбавлення волі призначене не в мінімальному розмірі.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом вимог статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_8 остаточного покарання у виді 2 років позбавлення волі через його м`якість або суворість, в апеляційних скаргах не міститься.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого "Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для скасування або зміни вироку при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18 жовтня 2023 року, а тому апеляційні скарги представника потерпілої та обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 404,405,407,419 КПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_10 - захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18 жовтня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя -

Судді -