Номер провадження: 11-кп/813/1040/24
Справа № 523/4284/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001631 від 09.12.2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України до 19.02.2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що:

- заявлені стороною обвинувачення ризики є необґрунтованими та недоведеними;

- прокурором не було надано належних доказів на обґрунтування клопотання, з клопотання вбачається лише припущення прокурора;

- обвинувачений був відсутній та не з`являвся в судові засідання з поважних причин, а саме -проходження військової служби; має місце постійного проживання;

- суд не обґрунтував рішення щодо застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу.

На підставі цього просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали судової справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження № 0001631 від 09.12.2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

На думку апеляційного суду, розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є таким, який застосовується у виключних випадках, тобто, коли застосування більш м`якого запобіжного заходу може завадити виконанню завдання кримінального провадження.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, яке, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, на даній стадії, зокрема при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України, питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує суд в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апелянта про неможливість посилання на тяжкість покарання при оцінці вірогідності втечі, враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за якою може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, у зв`язку з чим тяжкість покарання є достатнім мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Крім того, апеляційний суд враховує пояснення прокурора надані в судовому засіданні апеляційного суду, стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час не з`являвся в судові засідання суду першої інстанції в зв`язку з чим тривалий час переховувався та був оголошений в розшук.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції відносно того, що обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження з огляду на те, що після отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів обвинувачений мав процесуальну можливість для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, відтак, йому відомі анкетні дані, зокрема, місця роботи та проживання свідків, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, висновки суду першої інстанції щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України апеляційний суд також вважає обґрунтованим, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину, та відсутність офіційного джерела прибитку, що є підставою вважати, що існує можливість, якою по суті є ризики, вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення.

Що стосується тверджень апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції відомостей про особу обвинуваченого та інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, апеляційний суд констатує, що таке твердження сторони захисту спростовується текстом оскарженої ухвали, з якої вбачається, що суд першої інстанції взяв до уваги: суспільну небезпечність діяння; тяжкість інкримінованого злочину та покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 в разі визнання його винуватим; відсутність офіційного працевлаштування обвинуваченого; сімейний стан обвинуваченого, який неодружений та не має на утриманні неповнолітніх дітей.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність посилань в оскарженій ухвалі, на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказано також спростовується змістом оскарженого рішення, в якому суд першої інстанції посилався на обставину того, що інший запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальних поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги, що обвинувачений був відсутній та не з`являвся в судові засідання з поважних причин, а саме - проходження військової служби, апеляційний суд не приймає з огляду на те, що обвинувачений ухилявся від суду ще до початку введення воєнного стану в країні.

Посилання сторони захисту, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, зобов`язується не впливати на свідків, з`являтись до суду за першою вимогою, апеляційний суд вважає неприйнятними, оскільки, на переконання апеляційного суду, такі обставини не є достатньо переконливими, щоб нівелювати ризики, встановлені судом першої інстанції.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не встановлено.

Відповідно до положень п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001631 від 09.12.2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4