Провадження № 1-кп/554/257/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року

Колегія суддів Октябрського районного суду м. Полтави в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Багачка Полтавської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, колишнього заступника начальника відділу Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ в УСБУ в Донецькій області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Відповідно до обвинувального акту, складеного слідчим УСБУ в Полтавській області ОСОБА_8 та затвердженого 03.10.2022 року прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 указано таке.

24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24.08.1991 змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24.12.1991 змінено назву на Російська Федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 №2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету, та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь-яке з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії, зокрема:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що носять настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин, не можуть слугувати виправданням агресії.

Статтями 1 та 2 ІІІ Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907, яка вступила в дію 26.01.1910 та 07.03.1955 визнана Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатись без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про стан війни без уповільнення повинно бути оповіщено нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з вказаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Згідно з п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98 та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного договору, Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.ст. 132 - 134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема:

- вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України;

- блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав;

- напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України;

- засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в цій статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях;

- застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади та службових осіб збройних сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ) виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в Автономній Республіці Крим (далі - АР Крим) та м. Севастополь.

Свою злочинну мету співучасники вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополь, створення на території України і фінансування терористичних організацій та вчинення інших злочинів.

З метою реалізації вказаного умислу, упродовж 2013 року на території РФ представники влади РФ та службові особи Генерального штабу ЗС РФ, розробили злочинний план, яким передбачалася незаконна окупація півострову Крим і південно-східних регіонів України.

У подальшому, з грудня 2013 року по лютий 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і жителями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та відновлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та ЗС РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, з грудня 2013 року за допомогою всіх видів мас-медіа РФ розпочато негативне викривлення подій на Євромайдані, якими вказувалось на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалось спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних настанов, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (Автономної Республіки Крим і м. Севастополь та її південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», котрі мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

У подальшому представники влади РФ та службові особи ЗС РФ, продовжуючи виконання вказаного злочинного плану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки власних дій та бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб, усупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), ст. ст. 1, 2 ІІІ Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907, спланували, підготували і почали ведення агресивної війни проти України, а саме в один із днів лютого 2014 року віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України - Автономну Республіку Крим і м. Севастополь.

Так, починаючи з 20.02.2014, реалізуючи вищезазначений умисел, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополь, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на виконання наказів представників влади РФ та ЗС РФ, на територію півострову Крим військовим морським та повітряним транспортом здійснено вторгнення окремих підрозділів ЗС РФ.

Виконання вищевказаних дій надало змогу представникам влади та службовим особам ЗС РФ забезпечити військову окупацію території півострова Крим, проведення диверсій, блокування військових частин, установ та органів військового управління ЗС України та інших військових формувань, державних органів і органів місцевого самоврядування, ведення іншої підривної діяльності, організацію проведення незаконних сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України, проголошення, так званої, Республіки Крим суверенною державою, підписання 18.03.2014 незаконного Договору «Про прийняття до РФ Республіки Крим і створення у складі РФ нових суб`єктів» та його ратифікацію Радою Федерації РФ 21.03.2014, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України та заподіяння збитків у вигляді втрати об`єктів державної власності.

Після цього, представниками влади і ЗС РФ продовжено виконання спільного злочинного плану з метою зміни меж території та державного кордону України.

Так, вказаними особами організовувалися та проводилися у березні - квітні 2014 антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях. Основою їх метою було поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, повинні створити враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, у період березня-квітня 2014 року службові особи ЗС РФ, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, шляхом віддання наказів підлеглим військовослужбовцям ЗС РФ, організували на території РФ та тимчасово окупованій території АР Крим навчання, фінансування та матеріальне забезпечення (постачання озброєння, боєприпасів, військової техніки та іншого майна) озброєних злочинних груп. Ці не передбачені законом збройні формування (далі - НЗФ) під безпосереднім керівництвом розвідувально-диверсійних груп, які очолювали кадрові офіцери Головного управління ГШ ЗС РФ , діючи на виконання наказів представників влади і посадових осіб ЗС РФ, утворили контрольовану ними терористичну організацію «Донецька народна республіка» та увійшли до її структури.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 7 квітня 2014 на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), у складі якої утворені НЗФ.

Терористична організація «ДНР» має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки, чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організацій, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.

Так, на учасників політичного блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладаються наступні обов`язки:

- створення так званих органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності;

- видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади «ДНР»;

- організація та проведення незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР»;

- проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;

- налагодження взаємодії з терористичною організацією «Луганська народна республіка» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України;

- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам бойового блоку «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;

- забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

На учасників силового блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладались наступні обов`язки:

- систематична організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції;

- з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними Силами України, організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників «ДНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями;

- створення НЗФ та участь у їх діяльності;

- вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області;

- скоєння терористичних актів та диверсій на території України;

- захоплення зброї чи заволодіння у інший спосіб боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності;

- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні;

- силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд;

- вчинення дій, спрямованих на унеможливлення проведення 25.05.2014 позачергових виборів Президента України на території Донецької області;

- організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.

Одним із основних завдань учасників вказаної терористичної організацій є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, так звана «Донецька народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до п. 16 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.

07.04.2014 за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.

13.04.2014 через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконуючий обов`язки Президента України Указом від 14.04.2014 № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Україною розпочато на території Донецької і Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію (далі - АТО) із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.

Керівники терористичної організації «ДНР» за сприяння та координації представників влади РФ провели фіктивний референдум про відокремлення Донецької області від України та проголошення її незалежною «державою».

НЗФ терористичної організації «ДНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

Визнання Верховною Радою України «Донецької народної республіки» терористичною організацією, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного Російською Федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року № 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII.

Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ДНР» до терористичної організації, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних НЗФ, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Відповідно до Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу «Про визнання РФ державою-агресором», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Верховною Радою України визнано РФ державою-агресором та констатовано факт початку збройного конфлікту, викликаного російською агресією, з 20.02.2014.

Крім того, 15.01.2015 Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну та експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України, у тому числі засуджує неоголошену гібридну війну проти України, яка у тому числі включає в себе використання регулярних і нерегулярних сил; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань…».

Резолюцією Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25.06.2015 визнано, що військові дії на частині територій Донецької і Луганської областей є агресією зі сторони РФ.

З огляду на викладене, між державами РФ та Україна з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

З метою сприяння веденню агресивної війни проти України та насильницькій зміні меж її території у квітні 2014 року у м. Донецьк невстановленими особами у складі терористичної організації «ДНР» утворено НЗФ - «Батальйон «Восток».

Указане формування має організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, а також мають озброєння та військову техніку, вантажні та легкові автомобілі (у т.ч. незаконно вилучені у населення). У зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, умови участі, завдання щоденної діяльності, яка полягає в здійсненні, в тому числі шляхом силової підтримки незаконно створених підрозділів терористичної організації «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території та його залякування, примусового виселення патріотично налаштованого населення Донецької області, незаконного встановлення режиму обмеження конституційних прав громадян під виглядом введення комендантського часу, збройний опір підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і майна. Підрозділи зазначеного формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та мають загальну координацію керівництва.

Зазначене НЗФ очолював ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , колишній начальник відділу ЦСО «А» СБ України в УСБУ в Донецькій області, безпосередній керівник ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проходив військову службу в органах СБ України у період з 26.06.2009 по 30.01.2015 та був звільнений 30.01.2015 з посади заступника начальника відділу Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБ України в УСБУ в Донецькій області.

Під час проходження служби ОСОБА_7 зобов`язаний, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак, в порушення вказаних вимог нормативно-правових актів, ОСОБА_7 став на злочинний шлях і вчинив умисний злочин за наступних обставин.

В травні 2014 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось за можливе, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на участь у терористичній організації «ДНР», з метою підтримання ідеї її створення та діяльності.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 у травні 2014 року, перебуваючи на тимчасово непідконтрольній владі України території Донецької області, усупереч вимогам ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, підтримуючи ідеї та мету створення і діяльності терористичної організації «ДНР», вступив до її складу та був зарахований до НЗФ «Батальйон «Восток», де для конспірації своєї причетності до терористичної діяльності використовував позивний « ОСОБА_7 ».

Протягом травня-вересня 2014 року ОСОБА_7 , являючись громадянином України, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, добровільно залучався співробітниками ФСБ РФ для проведення розвідувально-підривної і терористичної діяльності проти України, для прийняття участі у бойових діях на боці терористичної організації «ДНР» у складі НЗФ «Батальйон «Восток».

Зокрема, ОСОБА_7 , як активний учасник НЗФ «Батальйон «Восток» терористичної організації «ДНР», брав участь у збройних нападах та здійсненні збройного опору, незаконній протидії виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, забезпечуючи тим самим силову підтримку учасників політичного блоку при проведенні незаконних референдумів на території Донецької області, в тому числі щодо визнання суверенітету незаконного державного утворення «Донецька народна республіка», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд. Під час бою з силами антитерористичної операції ОСОБА_7 отримав вогнепальне поранення та у подальшому проходив лікування і курси реабілітації на території РФ.

Таким чином, ОСОБА_7 у період з травня по вересень 2014 року брав участь у терористичній організації «Донецька народна республіка» на території Донецької області, яка у збройний спосіб протистояла підрозділам правоохоронних органів та Збройних сил України, залучених до проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в участі у терористичній організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 (в редакції Закону № 2258-VI від 18.05.2010) КК України.

Окрім того, за даними досудового розслідування ОСОБА_7 , будучи громадянином України та маючи згідно із ст. 65 Конституції України обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який, у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній й цілісності та недоторканності України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту.

Так, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, ОСОБА_7 , являючись громадянином України, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, у травні-червні 2014 року, з метою лояльного ставлення до нього з боку спеціальних служб Російської Федерації та отримання громадянства Російської Федерації, надавав співробітникам ФСБ РФ сприяння у проведенні розвідувально-підривної і терористичної діяльності проти України, приймав участі у забезпеченні перевезення та передачі іноземній спецслужбі зброї, боєприпасів та засобів ураження, що належали Службі безпеки України, матеріалів особових справ військовослужбовців Служби безпеки України.

У вересні 2014 року ОСОБА_7 , будучи громадянином України та співробітником Служби безпеки України, прийняв громадянство Російської Федерації та 01.09.2014 отримав у відділу УФМС Росії по Республіці Крим в Железнодорожньому районі паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 .

Надалі, у вересні 2014 року ОСОБА_7 прийняв присягу на вірність Російській Федерації та у подальшому був зарахований на кадрову військову служби в ФСБ РФ, де на даний час проходить військову службу на посаді офіцерського складу в підрозділі центру спеціального призначення Управління Федеральної служби безпеки Росії по республіці Крим і Севастополю.

Тобто, діючи умисно, з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці, громадянин України ОСОБА_7 у вересні 2014 року перейшов на бік ворога - Російської Федерації в період збройного конфлікту.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 (в редакції Законами № 1183-VII від 08.04.2014) КК України.

07.11.2023 року до суду надійшли клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 про здійснення спеціального судового розгляду та обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою.

В обгрунтування клопотання зазначено таке.

09.08.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, вказане повідомлення того ж дня вручено його родичам та захиснику.

12.09.2022 ОСОБА_7 повідомлену про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

На обгрнтування підозри обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень послався на: показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які засвідчили причетність ОСОБА_7 до протиправної діяльності; матеріалами, отриманими з СЗР України щодо протиправної діяльності ОСОБА_7 ; матеріалами, отриманими з СБ України, щодо обставин проходження військової служби ОСОБА_7 ; матеріалами, отриманими з підрозділів внутрішньої безпеки СБ України, щодо обставин протиправної діяльності ОСОБА_7 ; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 переховується від слідства та суду, постійно перебуває на тимчасово окупованій території в м. Севастополь, АР Крим, та продовжує свою злочинну діяльність. Повідомлення про підозру останньому, відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, вручено його рідним, які періодично підтримують зв`язок із ним, та його захиснику - ОСОБА_6 .

ОСОБА_7 неодноразово викликався до слідчого для участі у слідчих та процесуальних діях як свідок, та в подальшому як підозрюваний, у т.ч. шляхом виклику його через родичів та публікації повісток на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора та газеті «Урядовий кур`єр». Проте, до органу досудового слідства не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки.

12.09.2022 обвинуваченого ОСОБА_7 оголошено у розшук.

15.09.2022 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

20.09.2022 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000040 від 24.11.2021 відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

У подальшому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 297-5 КПК України, підозрюваний ОСОБА_7 також викликався слідчим для проведення процесуальних дій (повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування) шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» і на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також шляхом вручення повістки його захиснику - ОСОБА_6 . Однак, на зазначену дату підозрюваний ОСОБА_7 до слідчого відділу УСБУ в Полтавській області не з`явився.

Таким чином, ОСОБА_7 був належним чином, відповідно до вимог КПК України, повідомлений про розпочате щодо нього кримінальне провадження та оголошену йому підозру у скоєнні злочинів, про завершення досудового розслідування та можливості ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

05.10.2022 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000040 від 24.11.2021 відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України передано до Октябрського районного суду м. Полтави.

У підготовчі судові засідання, призначені на 10.05.2023, 26.08.2023 та 19.09.2022, обвинувачений ОСОБА_7 жодного разу не з`явився, будучи в належний спосіб повідомленим про день та час слухання справи, на підтвердження чого в матеріалах справи маються дані про його виклики, опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Октябрського районного суду м. Полтави. Тобто, на думку прокурора, обвинувачений ухилився від явки на судовий виклик суду.

Згідно показань свідків та інформації оперативного підрозділу - представництва внутрішньої безпеки в Полтавській області 2 управління Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України, наданої на виконання доручення прокурора, наразі громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на тимчасово окупованій території у м. Севастополь, АР Крим.

Вважає, що наразі існують ризики, що обвинувачений ОСОБА_7 в умовах воєнного стану переховуватиметься від суду, незаконно впливатиме на свідків, експертів, спеціалістів, вчинятиме інші правопорушення, тому просив обрати йому запобіжний захід тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор свої клопотання підтримав з підстав у них зазначених.

Захисник заперечив проти задоволення клопотань, вважаючи їх безпідставними.

Колегія суддів, заслухавши клопотання, позицію учасників провадження, вивчивши надані матеріали, приходить до такого висновку.

У відповідності до ч. 5 ст. 139 КПК України, ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Абзацом першим частини 3 статті 323 КПК України визначено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Положеннями ч. 2 ст. 297-1 КПК України передбачено, що спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст. ст. 111, 258-3 КК України.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207?VII, тимчасово окупована РФ територія України (тимчасово окупована територія, далі - ТОТ) - це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України від 15.04.2014 року № 1207?VII, Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Станом на вересень 2023 року місто Севастополь залишається тимчасово окупованою територією України.

А отже, згідно матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 наразі перебуває на тимчасово окупованій території України.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, щодо яких, відповідно до ст. 297-1 КПК України, передбачена можливість здійснення спеціального судового провадження, ухиляється від явки на судові виклики та за даними слідства та перебуває на тимчасово окупованій території України - у місті Севастополь, Автономної Республіки Крим, повідомлений, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, колегія суддів убачає підстави для здійснення спеціального судового розгляду (in absentia).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжних захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України - тримання під вартою.

Згідно абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений виїхав та перебуває на тимчасово окупованій території України, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а також те, що наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений виїхав та перебуває на тимчасово окупованій території України, може впливати на свідків, експертів, спеціалістів та продовжувати злочинну діяльність, колегія суддів вважає, що вбачаються підстави для обрання йому запобіжного заходу тримання під вартою.

З метою належного повідомлення обвинуваченого про дату, час і місце слухання справи, колегія суддів вважає за необхідне здійснити його виклик повісткою через офіційний веб-сайт Октябрського районного суду м. Полтави та засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а організацію виконання такого виклику покласти на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області.

Керуючись ст. ст. 36, 139, 182, 188, 189, 190, 193, 194, 196, 297-1, 297-2, абз. 1 ч. 3 ст. 323, п. 20-1 Перехідних положень КПК України, ч. 3 ст. 12 Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції від 26.03.2021), колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити.

Розгляд кримінального провадження № 0000040 від 24.11.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України здійснювати за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження.

Призначити підготовчий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні на 10 годину 30 хвилин 18 грудня 2023 року в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави за адресою: м. Полтава, вул. Навроцького, 5, колегіально.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою.

Повідомити обвинуваченого ОСОБА_7 про судове засідення повісткою, яку опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр») та на офіційному веб-сайті Октябрського районного суду м. Полтави.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_7 належним чином ознайомленим зі змістом повістки про його виклик з моменту її опублікування у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Октябрського районного суду м. Полтави.

Організацію виконання ухвали в частині належного повідомлення обвинуваченого про наступне судове засідання в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр») покласти на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області.

Копії ухвали вручити прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

.