Провадження № 1-кс/201/5081/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

захисника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого в ОВС СВ 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором Луганської обласної прокуратури, ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Ігірма, Нижньоілімського району, Іркутської області, Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, внесене під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000927 від 07 серпня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим із прокурором, про обрання запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав на те, що з метою сприяння веденню агресивної війни проти України та насильницькій зміні меж її території у квітні 2014 року у м. Луганськ невстановленими особами у складі терористичної організації «ЛНР» утворено її підрозділ - так звану «Військову комендатуру «ЛНР» («військова частина НОМЕР_1 » або «окремий комендантський полк 2 Армійського корпусу»).

Вказане формування має організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, а також мають озброєння та військову техніку, вантажні та легкові автомобілі (у тому числі незаконно вилучені у населення).

У зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, умови участі, завдання щоденної діяльності, яка полягає в здійсненні, в тому числі шляхом силової підтримки незаконно створених підрозділів терористичної організації «ЛНР», придушення організованого опору населення на окупованій території та його залякування, примусового виселення патріотично налаштованого населення Луганської області, незаконного встановлення режиму обмеження конституційних прав громадян під виглядом введення комендантського часу, збройний опір підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і майна. Підрозділи зазначеного формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Луганської області та мають загальну координацію керівництва.

До структури «Військової комендатури «ЛНР» входять підрозділи з наступними назвами: комендантська рота, яка складається з управління та комендантського взводу; військові комендатури, що складаються з управлінь, комендантських взводів, відділень дізнавачів і відділів профілактики правопорушень, гауптвахт та таємних частин; зенітної артилерійської батареї, що складається з управління, зенітного артилерійського взводу, відділів управління.

Так званий «штаб» «Військової комендатури «ЛНР» терористичної організації «ЛНР» з квітня 2014 року по першу декаду вересня 2014 року дислокувався у захопленій будівлі Луганської обласної державної адміністрації за адресою: м. Луганськ, площа Героїв Великої Вітчизняної війни, З (Ленінський район м. Луганськ), а в подальшому в захопленій будівлі виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Луганськ за адресою: квартал 31, ІНФОРМАЦІЯ_2 ). У підвальних приміщеннях зазначених будівель учасниками терористичної організації «ЛНР» були облаштовані місця для незаконного утримання полонених військовослужбовців Збройних Сил України та осіб із числа цивільного населення.

З огляду на викладене, в розумінні положень ст. 2 Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, між державами Російська Федерація та Україна із 20.02.2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Командиром так званої «Військової комендатури «ЛНР» був ОСОБА_8 , а заступником командира так званої «Військової комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_3 » був ОСОБА_7 .

У зв`язку з виконанням функцій так званого заступника командира «Військової комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_3 », останньому підпорядковано членів так званої «Військової комендатури «ЛНР» терористичної організації «ЛНР», які здійснювали охорону та конвоювання незаконно утримуваних ними осіб та виконували його накази і вказівки щодо незаконного утримання військовослужбовців та цивільного населення, а також щодо застосування до них фізичного насильства.

Таким чином, ОСОБА_7 входить до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, та бере безпосередню участь у воєнних діях, відповідно до ч. 2 ст. 43, ч. 2 ст. 44 Додаткового протоколу від 08.06.1977 року до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), є комбатантом, у зв`язку з чим зобов`язаний додержуватися норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Упродовж квітня 2014 року - лютого 2015 року учасники так званої «Військової комендатури «ЛНР» терористичної організації «ЛНР» приймали участь у захопленні будівлі СБ України в Луганській області, вели бойові дії проти підрозділів сил АТО у районі населених пунктів Металіст, Чорнухине. Комісарівка. Георгіївка Луганської області та Дебальцеве Донецької області, у наслідок чого сили антитерористичної операції зазнали втрат у живій силі та техніці, а вказані населені пункти перейшли під контроль терористичних організацій «ЛНР» та «ДНР».

Згідно з положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» від 17.07.1997 року, кожен має право на свободу та особисту недоторканність і нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно ч. 1 ст. 4 зазначеної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно зі ст. 13 зазначеної Конвенції, положення частини II цієї Конвенції щодо загального захисту населення від деяких наслідків війни стосуються всього населення країн, які перебувають у конфлікті, без будь-якої дискримінації за ознакою, зокрема, раси, національності, релігійних або політичних переконань, і спрямовані на полегшення страждань, спричинених війною.

Згідно зі ст. ст. 27, 29 вказаної Конвенції, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу. З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань. Сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Відповідно до ст. ст. 31-33 вказаної Конвенції забороняється, зокрема: пограбування; жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей; застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Жодну особу, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються.

Згідно з преамбулою Додаткового протоколу від 08.06.1977 року до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), положення Женевських конвенцій від 12.08.1949 року та цього Протоколу повинні за всіх обставин цілком застосовуватися до всіх осіб, які перебувають під захистом цих документів, без яких-небудь несприятливих відмінностей, що полягають у характері чи походженні збройного конфлікту або у причинах, що висуваються Сторонами в конфлікті чи приписуються їм.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 75 вказаного Протоколу заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема катування всіх видів - фізичні чи психічні; тілесні покарання; знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Незважаючи на це, ОСОБА_7 , перебуваючи на території м. Луганська, усвідомлюючи, що цивільні особи, які перебувають на тимчасово окупованій території Луганської області знаходяться під захистом міжнародного гуманітарного права, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою покарання цивільних осіб за роботу в державних органах України, діючи умисно, у порушення вимог статей 3, 28, 29, 33, 68 Конституції України, статей 27, 29, 31- 33 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року; ч.ч. 1, 2 ст. 75 Протоколу І до Женевських конвенцій, 05.08.2014 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: м. Луганськ, площа Героїв Великої Вітчизняної війни, 3, відповідно до відведеної йому ролі заступника командира та на виконання покладених на нього функцій, реалізуючи злочинний умисел, спільно з ОСОБА_8 та іншими невстановленим в ході досудового слідства підпорядкованими йому учасниками незаконного збройного формування «Військової комендатури «ЛНР» терористичної організації «ЛНР», незаконно позбавив волі ОСОБА_9 і прокурора м. Свердловська Луганської області ОСОБА_10 .

В результаті чого, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 та з іншими невстановленими в ході досудового слідства, учасниками незаконного збройного формування «Військової комендатури «ЛНР» терористичної організації «ЛНР», незаконно, проти волі, примусово, ув`язнили ОСОБА_9 та прокурора м. Свердловська Луганської області ОСОБА_10 до підвального приміщення захопленої будівлі Луганської обласної державної адміністрації за адресою: м. Луганськ, площа Героїв Великої Вітчизняної війни, 3, та в подальшому незаконно утримували ОСОБА_9 з 05.08.2014 року до 23.08.2014, ОСОБА_10 з 05.08.2014 року по 07.08.2014 року застосовуючи до останніх фізичне насильство у вигляді побоїв по різних частинах тіла, завдавши їм тілесних ушкоджень, фізичного болю та моральних страждань, відповідно до висновку експерта № 286,304,526/17 від 26.12.2017 року у ОСОБА_10 на тілі утворилися тілесні ушкодження у вигляді крововиливи на повіках лівого ока, на обох стегнах, сідницях, на передній, задній і лівій боковій поверхнях грудної клітки, на правому плечі з просякненням кров`ю підшкірної клітовини і глибоких м`язів, за ступенем тяжкості такі ушкодження та за своїм характером, є як такі, що викликають сильну фізичну біль та внутрішном`язові гематоми, які привели до шоку та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Також, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді заступника командира так званої «Військової комендатури «ЛНР» терористичної організації «ЛНР», з 05.08.2014 року по 23.08.2014 року, перебуваючи у місті Луганськ, у невстановленому слідством на цей час місці, діючи у спільному злочинному умислі з іншими невстановленими учасниками Військової комендатури «ЛНР» терористичної організації «ЛНР», діючи умисно, з особистих мотивів та з метою порушення вимог статей 3, 28, 29, 33, 68 Конституції України, статей 27, 29, 31-33 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року; ч. ч. 1, 2 ст. 75 Протоколу І до Женевських конвенцій направленому на порушення законів та звичаїв війни в умовах збройного конфлікту, виконуючи відведені йому керівниками терористичної організації «ЛНР» накази, з мотивів несприйняття діючої державної влади України та її політичного курсу, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді вигнання цивільного населення до протиправних примусових робіт, спільно з ОСОБА_8 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, підпорядкованими йому учасниками незаконного збройного формування «Військової комендатури «ЛНР» терористичної організації «ЛНР» неодноразово, всупереч волі ОСОБА_9 , здійснював вигнання до примусових робіт у вигляді завантаження товарно-матеріальних цінностей з торгових комплексів та закопування трупів, вказані незаконні примусові роботи супроводжувалися періодичними побиттями потерпілого з метою подавлення його волі.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_7 підозрюється в тому, що за викладених вище обставин, своїми умисними, протиправними діями, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, тобто віддання наказу про вчинення жорстокого поводження з цивільним населенням, вигнання цивільного населення для примусових робіт, інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, введенням воєнного стану в Україні, та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, підозрюваний ОСОБА_7 викликався повістками на 10 годину 00 хвилин 13 травня 2020 року, які скеровані за адресою реєстрації для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні за № 0000927 від 07 серпня 2014 року, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, допиту в якості підозрюваного тощо.

Проте, жодного разу у призначений час громадянин України, ОСОБА_7 , у призначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

Враховуючи наведені вище обставини, 08 травня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України.

В подальшому, постановою прокурора від 13 травня 2020 року, підозрюваного, ОСОБА_7 , було оголошено в розшук.

На підставі вищезазначеного, в клопотанні ставиться питання про обрання запобіжного заходу, стосовно ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою, з урахуванням положень ч. 6 ст. 193 КПК України, у зв`язку з тим, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій територій, вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, у зв`язку з чим, може переховуватись від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив обрати підозрюваному запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою.

Захисник адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на необґрунтованість ризиків, передбачених ч. 1 ст. ст. 177 КПК України.

Вислухавши думки прокурора та захисника, а також дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя, приходить до наступних правових висновків.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 (затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введений воєнний стан. Указом Президента України від 06.11.2023 року № 734/2023 (затверджений Законом України від 08.11.2023 року № 3429-IX), в Україні продовжено строк дії воєнного стану із 05.30 години 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Наказу № 197 від 20 липня 2022 року визначено тимчасове місце дислокації слідчих підрозділів ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, а саме слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь, Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях та 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк, Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях на території Соборного району в м. Дніпрі, на період дії воєнного стану, або до прийняття окремого рішення Головою Служби безпеки України.

З матеріалів клопотання встановлено, що 07 серпня 2014 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000927, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Прокурором 08 травня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України.

В подальшому, постановою прокурора від 13 травня 2020 року, підозрюваного, ОСОБА_7 , було оголошено в розшук.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри, щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, про що свідчать, зокрема, протоколи допиту учасників кримінального провадження, а також протоколи огляду, проведені в ході досудового розслідування.

Також, на думку слідчого судді, доведеними є ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання, у виді дванадцяти років позбавлення волі, жодного разу за викликом у встановленому КПК України порядку до слідчого не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив, що може свідчити про бажання підозрюваного уникнути відповідальності за інкриміноване йому діяння, а також останній може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи, що ОСОБА_7 в теперішній час перебуває на території України, яка перебуває під контролем окупаційної адміністрації, активно співпрацює з представниками держави агресора, та фактично своїми діями підтверджує намір продовжити скоєне ним кримінальне правопорушення, що надає йому можливість скоїти інше кримінальне правопорушення за відсутності контролю з боку влади України.

Поряд із цим, слідчий суддя вважає недоведеним під час розгляду клопотання наявність ризиків, визначених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з підстав їх необґрунтованості та відсутності будь-яких достатніх доказів на підтвердження їх існування.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - далі Закон, тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 вся територія Луганського району Луганської області з 07.04.2014 року є тимчасово окупованою територією.

Таким чином, факт тимчасової окупації території Луганського району Лисичанської області є загальновідомим та не потребує додаткового підтвердження Радою національної безпеки і оборони України та Президентом України, крім того він визнаний Кабінетом Міністрів України.

Також, стороною обвинувачення доведено факт перебування підозрюваного, ОСОБА_7 , на зазначеній тимчасово окупованій території України, що підтверджується зібраними матеріалами в ході досудового розслідування.

Виходячи з вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення про обрання підозрюваному, ОСОБА_7 , запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Разом з цим, слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якого, при обранні запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою, стосовно підозрюваного, обвинуваченої, яка оголошена у міжнародний розшук, та/або яка виїхала, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Крім того, положеннями частини 4 ст. 197 КПК України, встановлено, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу, строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 197, 369-372, 376, 395, 615 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СВ 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором Луганської обласної прокуратури, ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України - задовольнити.

Обрати підозрюваному, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, за участю підозрюваного, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Повний текст ухвали суду буде складений і оголошений о 15.50 годині 05 грудня 2023 року.

Ухвала, щодо обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1