ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 562/474/17

провадження № 51-2368км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 9 листопада 2022 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 28 березня 2023 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000613 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шараповка Новооскальського району Бєлгородської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2021 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення полі на строк 5 років 7 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 3 ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2021 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців. Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з часу затримання 19 березня 2020 року. Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення вчинене повторно), за обставин, детально викладених у вироку.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги засудженого та його захисника, а вирок суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити судові рішення в частині призначення остаточного покарання та зарахувати йому на підставі ч. 4 ст. 70 КК у строк остаточного покарання повністю відбуде покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 6 лютого 2019 року. В доповненнях до касаційної скарги засуджений, посилаючись на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2023 року, просить також зарахувати йому на підставі ч. 4 ст. 70 КК у строк остаточного покарання повністю відбуде покарання за вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року. Вказує на те, що за час розгляд кримінального провадження в Здолбунівському районному суді Рівненської області щодо нього було ухвалено ще 2 вироки, покарання за якими на момент ухвалення вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області від 9 листопада 2022 року, ним відбуте повністю, а тому, на переконання засудженого, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК воно має бути зараховано у строк остаточного покарання, призначеного вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 9 листопада 2022 року.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримала касаційну скаргу засудженого та просила її задовольнити. Прокурор заперечувала проти її задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч. 3 ст. 185 КК засудженим не оспорюється, а тому згідно зі ст. 433 КПК Верховний Суд не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень в цій частині.

Що стосується доводів засудженого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні йому остаточного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК, а саме незарахування у строк остаточного покарання повністю відбуде покарання за вироками Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 6 лютого 2019 року та Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 9 листопада 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2021 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців. Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з часу затримання 19 березня 2020 року. Зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Не погодившись із рішенням місцевого суду засуджений подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та його особі, просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК просив зарахувати йому у строк призначеного покарання повністю відбуте покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 6 лютого 2019 року.

Апеляційний суд ретельно перевірив доводи, наведені в апеляційній скарзі з приводу незгоди з призначеним покаранням, дійшов висновку про їх безпідставність та погодився з висновками суду першої інстанції щодо кваліфікації дій винного, виду й розміру покарання, призначеного ОСОБА_7 .

При цьому колегія суддів зазначила, що сам вид (позбавлення волі) і строк (5 років 7 місяців) остаточно визначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, останнім не заперечується.

Щодо доводів засудженого про неврахування при призначенні йому покарання вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 6 лютого 2019 року, то колегія суддів визнала їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону і суперечать встановленим судом обставинам, з врахуванням матеріалів кримінального провадження.

Зокрема апеляційний суд зазначив, що ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 червня 2019 року ОСОБА_7 , засудженого за вироком Рівненського апеляційного суду від 5 червня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК на 3 роки позбавлення волі, вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 6 лютого 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК з призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, відповідно до частин 1, 4 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Зараховано засудженому ОСОБА_7 , згідно ст. 72 КК, у строк відбування покарання термін перебування під вартою з 8 вересня 2016 року за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Крім цього апеляційний суд зазначив, що ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 6 лютого 2019 року залишений без змін, запобіжний захід у виді тримання під вартою скасовано, звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду, у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

Також суд вказав на те, що подальшому дані про попередні судимості та прийняті судові рішення з відповідним призначенням покарання, зокрема і вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 6 лютого 2019 року та ухвала Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 червня 2019 року не були залишені поза увагою при ухваленні відповідних вироків стосовно ОСОБА_7 .

Відтак, апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі наведені в апеляціях доводи, аналогічні доводам у касаційній скарзі, належним чином було перевірено і визнано безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував у своєму рішенні, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з долученої до касаційної скарги ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2023 року вбачається, що засуджений ОСОБА_7 звернувся і реалізував механізм звернення до суду відповідно до вимог ст. 539 КПК в порядку виконання вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 9 листопада 2022 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3