ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 635/9032/23 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/1446/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора та підозрюваного ОСОБА_6 , з участю його захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора та підозрюваного, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 10 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0001246 від 26 09 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України задоволено та накладено арешт на майно із забороною відчуження, користування та розпорядження, яке було вилучено 26 09 2023 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 (перелік якого докладно зазначений у клопотанні слідчого та у резолютивній частині ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 11 10 2023 року).

Зобов`язано слідчого за участю спеціаліста у строк до 11 01 2024 року зняти інформацію з вилученого майна, після чого передати їх на відповідальне зберігання власникам вказаного майна, попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України щодо необхідності збереження арештованого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, підозрюваний ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування вказаної ухвали та про повернення арештованого майна, яке належить його матері ОСОБА_8 та яке було вилучене з її домоволодіння.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є його мати ОСОБА_8 , яка не надавала своєї письмової згоди на здійснення його обшуку.

Вказує, що речі, які було вилучено під час обшуку не мають ніякого відношення до справи, оскільки серед майна, викраденого у потерпілих, вилучене майно не зазначене. Вказане майно належить його матері ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, вважає, що оскільки майно, у вказаному вище домоволодінні вилучено незаконно, підстави для накладення на нього арешту відсутні.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги підозрюваного, просила задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Підозрюваний ОСОБА_6 та прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності підозрюваного та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника підозрюваного, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001246 від 26 09 2023 року за ч.4 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки поєднаної з проникненням у житло вчиненої у період воєнного стану та вчиненої у особливо великих розмірах.

26 09 2023 року під час обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: грошові купюри номіналом 100 доларів США у кількості 10 штук з номерами: HB34463295F, KI34924179A, KB94023487J, HH51540578A, KE25614210A, MH72141085A, MF96607339C, KK75518432A, HE94322062A, HL08372392G, флеш носій GODRAM 8 gb чорно сірого кольору, флеш носій APACER чорного кольору, фотоапарат CANON моделі EOS3000V чорно-сірого кольору, підвіску золотистого кольору з маркуванням MICHAEL CORS, планшет SAMSUNG модель GTP5110 чорно-сірого кольору, планшет JK JEKA модель JEKA 101 чорного кольору, планшет SAMSUNG модель GTP5210 чорного кольору, яке слідчий просив арештувати.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене при обшуку майно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Абзацом 2 частини 10 статті 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у слідчого судді були достатні підстави вважати, що вищевказане майно, на яке накладено арешт, може відповідати критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для можливого використання, як доказів у кримінальному провадженні № 0001246 від 26 09 2023 року.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує про порушення права власника житла, в якому було проведено обшук на його недоторканість. Проте, колегія суддів, вважає такі доводи апеляційної скарги неспроможними, з огляду на наступне.

Так слідчим суддею достовірно встановлено, що 26 09 2023 року до ВП №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_9 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 здійснено крадіжку грошових коштів у розмірі 40 тисяч доларів США та виробів із золота.

З метою викриття незаконних дій та припинення вчинення кримінального правопорушення 26 09 2023 року з 21-27 по 23-59 години було проведено обшук житлового будинку АДРЕСА_1 .

У результаті обшуку вилучено майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , що мешкає за вказаною вище адресою.

Тобто, констатації підлягає факт, що слідчий, увійшовши до вищевказаного житла, з метою безпосереднього переслідування особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, з метою його припинення, діяв у межах вимог, передбачених ч.3 ст. 233 КПК України.

Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою з`ясування подій кримінального правопорушення та враховуючи присутність під час її проведення понятих та особи, в приміщенні якої проводилась вказана слідча дія, твердження про порушення права на недоторканість житла є безпідставним.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного вилучення в квартирі, що належить матері ОСОБА_6 майна, оскільки вилучені: фотоапарат, планшет, флеш-носій та підвіска належали його покійному сину - ОСОБА_10 , а вилучені кошти належать його матері - ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, ані в апеляційній скарзі, ані у судовому засіданні суду апеляційної інстанції апелянтом не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо належності грошових коштів, вилучених під час обшуку саме його матері ОСОБА_8 .

Колегія суддів констатує, що обшук та вилучення арештованого майна 26 09 2023 року проводився за особистої участі особи у приміщенні якої він проводився ОСОБА_11 . Проте, будь-яких зауважень чи пояснень з приводу належності вилучених речей, у тому числі належності коштів у розмірі 1000 доларів США ОСОБА_8 , від останнього не надходило.

Більш того, з колегія суддів позбавлена можливості однозначно визначитися у який день, час та в якому місці відбулась передача грошових коштів у розмірі 1000 доларів США, встановити ознаки ідентифікування вказаних купюр, хто ще міг бачити та підтвердити факт належності вказаних грошових коштів саме ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, враховуючи, що предметом правопорушення потерпілим зазначено, крім іншого саме грошові кошти у сумі 1000 доларів США.

Крім того, колегія суддів наголошує, що законність походження вказаних коштів, та іншого вилученого майна, а також їх причетність чи непричетність до обставин кримінальних правопорушень підлягають з`ясуванню в ході подальших слідчих дій.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь. У рішенні ЄСПЛ по справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (визначено п.п. 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden.)

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна власником майна не надано та колегією суддів не встановлено.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Як регламентовано статтею 100 КПК України на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми невраховані апелянтом в доводах, що вказує про необґрунтованість апеляційних вимог.

При цьому колегія суддів наголошує, що вказаний захід є тимчасовим, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Колегія суддів констатує, що інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на зазначене апелянтом майно, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, з ігноруванням об`єктивних відомостей.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги підозрюваного щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними і не можуть бути підставою для скасування ухвали.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 170-175, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 10 2023 року у кримінальному провадженні № 0001246 від 26 09 2023 року за ч.4 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України про задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно, дані щодо якого більш докладно зазначені у клопотанні та в ухвалі суду першої інстанції, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4