Справа № 204/2952/17
Провадження № 1-кп/204/116/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за №0000502 від 24 лютого 2017 року відносно -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого фахівцем із зв`язків з громадськістю та пресою ПП «Максі - Буд», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2017 року, приблизно о 00:10, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «MAZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по пр. Пушкіна з боку вул. Філософської в напрямку вул. Шмідта в м. Дніпро.

Рухаючись в районі електроопори № 131 по пр. Пушкіна в м. Дніпро, приблизно о 00:10, водій ОСОБА_5 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, та, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не обрав у встановлених межах безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та виїхав за межі проїзної частини ліворуч по ходу свого руху, де допустив зіткнення з нерухомим об`єктом у вигляді електроопори № 129, чим грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3б «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої травми черева з раною на черевній стінці ліворуч, яка проникає поза черевну клітковину ліворуч, де є розриви лівого куполу діафрагми і поперекових м`язів, переломів ребер, поверхневих розривів нирки, а також розриву печінки, закритої внутрішньочерепної травми з забитими ранами, синця та саден на голові, крововиливів у покрови голови під м`яку мозкову оболонку, закритого перелому лівого плеча з крововиливом у м`які тканини, синців та саден на правій кісті, садна на правій нижній кінцівці, крововиливу у м`які тканини правого стегна.

Всі виявлені тілесні ушкодження виникли незадовго до настання смерті ОСОБА_7 та у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Смерть ОСОБА_7 настала в результаті вищевказаних тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 , о 00:10 в районі електроопори № 129 на проїзній частині пр. Пушкіна у м. Дніпро.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому злочині не визнав та показав суду, що 23.02.2017 приблизно о 23:50 він з бізнес - партнером ОСОБА_7 вийшов з приміщення кафе, яке розташовано внизу пр. Кірова (на теперішній час - пр.Поля). Вони з ОСОБА_7 сіли в автомобіль «Мазда 6», який належить ОСОБА_5 , та поїхали до пункту обміну валют. Під`їхавши до пункту обміну валют, який розташований на перехресті пр. Пушкіна та вул.Сєрова, вони побачили, що обмін валют не працює та вирішили їхати в сторону залізничного вокзалу. На дорозі була ожеледиця. ОСОБА_5 їхав зі швидкістю 45-50 км/год, спрацьовувало ABS. ОСОБА_5 розвернув автомобіль біля будівлі суду та повіз ОСОБА_7 до перехрестя пр. Пушкіна - вул. Шмідта. Під`їжджаючи до перехрестя пр. Пушкіна - вул. Філософської, ОСОБА_7 сперся на підлокітник, запитав, куди вони їдуть. ОСОБА_5 сказав, що вони їдуть додому. ОСОБА_7 заперечив ОСОБА_5 та смикнув його за праву руку своєю правою рукою, тягнув зверху вниз. ОСОБА_5 весь час тримав руки на кермі, сфокусувався на усуненні перешкоди у вигляді втручання у керування автомобілем. ОСОБА_5 намагався зупинити автомобіль, натиснувши на гальма, але не встиг зупинити авто. Під час боротьби за кермо вони потрапили у ДТП. Перед ДТП швидкість руху автомобіля була приблизно 50-60 км/год. До моменту ДТП пасажир у керування автомобілем не втручався. Після ДТП ОСОБА_5 втратив свідомість, та прийшов до тями у лікарні на операційному столі. Після події ДТП, через деякий час, ОСОБА_5 телефонував потерпілій ОСОБА_8 , пропонував допомогу, вона сказала що він ( ОСОБА_5 ) повинен понести покарання. Потім ОСОБА_5 хотів зв`язатися з дружиною ОСОБА_7 . Мати загиблого від допомоги відмовилась, дружині загиблого, в якості допомоги родині, він передав 50000 грн. Мав бажання допомагати дочці загиблого. Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що йому не відомо, чи відбирали у нього зразки крові, чи ні. Від надання зразків крові він відмовився. Допускає, що зразки крові у нього могли бути відібрані під час проведення операції, на що згоду він не давав. ДТП для ОСОБА_5 стала шоком, це дуже страшна подія, до якої він ставиться з переживанням. В судовому засіданні ОСОБА_5 на підставі ст. 63 Конституції України відмовився відповідати на питання про керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння та вживання перед подією ДТП алкоголю. Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала суду, що з ОСОБА_5 вона знайома не була. 23.02.2017 подзвонив син ОСОБА_7 , сказав, що він з другом у кафе. На питання, як вони їхатимуть, син відповів, що поїдуть на таксі. Наступного дня, близько 11:00 їй подзвонила невістка, сказала, що син загинув. Безпосереднім свідком ДТП вона не була.

Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, позовну заяву не подавала. Поросила суд призначити обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі. Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала суду, що обвинувачений був помічником її чоловіка ОСОБА_7 , бачила ОСОБА_5 декілька разів.

У той день чоловік поїхав до офісу, о 12:00 повернувся, а потім знов поїхав. О 15:30 їй подзвонив чоловік, сказав, що буде пізніше. О 23:45 вона подзвонила чоловікові, він сказав, що знаходиться у кафе з приятелями, вони викликають таксі. Після цього телефонного зв`язку з чоловіком не було. Наступного дня зранку, приблизно з 08:00, вона почала всім телефонувати, дізнаватися про чоловіка. О 10:00 дізналася, що сталася ДТП. Свідком ДТП вона не була, оскільки в той час знаходилася вдома. ОСОБА_5 неодноразово стверджував, що причиною ДТП стало те, що чоловік смикнув за кермо автомобіля. Однак, її чоловік сам був водієм, і возив інших людей, і уважно ставився до пасажирів, завжди коректно ставився до інших водіїв. Ні в якому стані її загиблий чоловік не заважав би водію у керуванні. Потерпіла цивільний позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Крім того, потерпіла просила суд призначити обвинуваченому максимальне покарання, яке передбачено законом. Отримані від обвинуваченого 50000 грн розцінює як допомогу, а не часткове відшкодування шкоди.

У судове засідання, призначене на 13.12.2023, потерпілі та захисник не прибули, надали заяви про проведення судового огляду за їх відсутністю, на що учасники процесу, в тому числі обвинувачений, не заперечували, суд ухвалив продовжити розгляд за їх відсутністю, про що внесено відомості до журналу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав суду, що у лютому 2017 року він знаходився на патрулюванні з напарником Колесніковим по пр. Кірова у м. Дніпро. В радіоефірі надійшло повідомлення про ДТП, яка сталася в районі пр. Пушкіна, приблизно 00:00, та водій зник з місця ДТП.

Неподалік від лікеро-горілчаного заводу вони побачили людину з відкритою черепно-мозкової травмою, та припустили, що ця особа є учасником ДТП, впевненості в тому, що ця особа є учасником ДТП, про яке повідомили, не було. ОСОБА_5 був весь в крові, можливо без верхнього одягу. Він ( ОСОБА_10 ) з ОСОБА_11 та ОСОБА_5 поїхали до лікарні швидкої допомоги, яка знаходиться по вул. Свєрдлова. У лікарні ОСОБА_5 надали медичну допомогу, провели первинний огляд, зробили томограму, зашивали рану. Він відмовлявся від аналізу крові та сварився з лікарем. ОСОБА_5 не покидав приміщення лікарні, знаходився у коридорі весь час, спілкувався по телефону. ОСОБА_5 не міг адекватно відповідати на питання, з порожнини рота у нього було чутно запах алкоголю. Перебуваючи в лікарні, вони вже знали, що ОСОБА_5 був учасником ДТП. Потім вони з ОСОБА_5 поїхали до лікарні № 16, де його поклали на стаціонарне лікування. В лікарні ОСОБА_5 буз з дружиною. До лікарні № 16 ОСОБА_5 відвезли на автомобілі швидкої допомоги. Їх екіпаж супроводжував карету швидкої допомоги. Після цього вони з екіпажем поїхали на місце ДТП, що приблизно у 300-400 м від лікеро-горілчаного заводу. Після приїзду екіпажу на місце ДТП, приїхала карета швидкої допомоги, на місці знаходились інші екіпажі. На місці ДТП був автомобіль, автомобіль мав сильні пошкодження,на пасажирському сидінні була людина без ознак життя. Свідок точно запам`ятав, що померлий був на пасажирському сидінні та був пристебнутий паском безпеки. Травми тієї людини були несумісні з життям. Хто привіз ОСОБА_5 на місце ДТП, йому невідомо, коли вони приїхали, біля ОСОБА_5 був екіпаж ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Спочатку казав, що він не був за кермом автомобіля, потім казав протилежне. Поведінка ОСОБА_5 була неадекватною, він постійно плутався у показах. Свідок чув, як, знаходячись у лікарні, ОСОБА_5 телефонував комусь, просив поїхати на місце ДТП, подивитися, що там. У лікарні ОСОБА_5 дізнався, що пасажир автомобіля загинув, коли почув це, взявся за голову. Напевно він розумів, що у людини залишилась дружина та двоє дітей. ОСОБА_5 усвідомив, що сталося ДТП приблизно о 02:00. ОСОБА_5 втекти не намагався, документи надавав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав суду, що ОСОБА_5 є його знайомим, якого він може охарактеризувати як чесну та порядну людину. У 2017 році, більш точно дату не пам`ятає, він прокинувся близько 07:00, йому зателефонував ОСОБА_14 ( ОСОБА_5 ), повідомив, що потрапив в аварію зі своїм партнером. Приїхавши в лікарню, ОСОБА_13 побачив ОСОБА_5 , який постійно перебував у супроводі працівників поліції, стан ОСОБА_5 був дуже поганий, марлева пов`язка на голові була в крові, він ( ОСОБА_5 ), був у шоковому стані, запаху алкоголю з порожнини рота ОСОБА_5 не відчував. Також свідок зазначив, що ніколи, після того як ОСОБА_5 вживав алкоголь, він не сідав за кермо автомобіля, а телефонував йому, щоб він приїхав та забрав автомобіль.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала суду, що 24 лютого їй подзвонив ОСОБА_5 , та вона дізналась про подію, що сталася. Приїхавши до лікарні, вона побачила ОСОБА_5 який був у неадекватному стані, він уривчасто, але конкретно пояснив, що у них була зустріч, вони вживали алкоголь. ОСОБА_5 хотів відвезти ОСОБА_7 додому, але той не хотів. Вони поїхали обмінювати валюту, після того, як ОСОБА_14 ( ОСОБА_5 ) сказав пасажиру, що везе його додому, пасажир смикнув ОСОБА_14 за руку, після чого вони врізались у перешкоду. ОСОБА_5 може охарактеризувати з позитивної сторони.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала суду, що знайома з потерпілою та обвинуваченим, у тісних стосунках з жодним з них не перебуває. При пред`явленні свідку в судовому засіданні переписки в соціальній мережі Facebook, свідок повідомила, що дійсно у зазначені дату та час вона переписувалася з ОСОБА_5 щодо подій ДТП. ОСОБА_5 після ДТП у переписці писав, що їх підрізала машина, про те, що він вживав алкоголь не писав. Після ДТП з ОСОБА_5 не зустрічалась. Крім тієї переписки в месенджері, з ОСОБА_5 не спілкувалась. Наразі після того, як свідок була присутня у судових засіданнях, ОСОБА_5 заблокував прийняття викликів від неї, писав погані повідомлення.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_17 показав суду, що даний ним висновок № 1076/1077-17 підтримує в повному обсязі. Відповідно до висновків експертизи швидкість автомобіля була встановлена близько 77-93 км/год. Транспортний засіб був оглянутий ним на штрафмайданчику, всі пошкодження транспортного засобу, які були встановлені при огляді автомобіля, були зазначені у висновку експерта .

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.02.2017, схемою до протоколу огляду та фототаблицею, відповідно до яких, слідчим за участю спеціаліста в присутності понятих проведено огляд ділянки автодороги по пр. Пушкіна у м. Дніпро в напрямку вул.Філософська - вул.Шмідта у темну пору доби. Дорожнє покриття - асфальтобетон, ожеледь. На вказаній ділянці розташовано автомобіль «Мазда 6», номерний знак НОМЕР_1 . Найбільша концентрація пошкоджень у вигляді деформації кузова у задній правій частині, деформовані всі двері автомобіля, більше - передня пасажирська та задня права, розбито скло. В салоні автомобіля виявлено сліди крові. У задній правій частині транспортного засобу виявлені пошкодження, характерні для контактування з бетонним стовпом електроопори. До проїзної частини примикають праворуч: бордюрний камінь висотою 0,2 м, тротуар, е/о; ліворуч: бордюрний камінь висотою 0,2 м, трамвайні рейки, е/о. Під час огляду виявлені подряпини на електроопорі № 129. В салоні автомобіля виявлено труп ОСОБА_7 . З місця огляду вилучено автомобіль «Мазда 6, номерний знак НОМЕР_1 , до території ПП «Автоклуб» (т.1,а.с.167-172, 189,190-193); - протоколом огляду транспортного засобу від 28.02.2017, в якому зазначено, що на підставі ухвали слідчого судді, у присутності понятих, за участю спеціаліста, проведено огляд автомобіля «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який розташований на території ПП «Автоклуб», за адресою: м. Дніпро, вул.Дніпросталівська, 22.

На момент огляду автомобіль має механічні пошкодження всіх його деталей, характерні для тих, які отримані в результаті ДТП. В ході проведення огляду на рульовому колесі автомобіля, а також на внутрішній частині дверей водія, виявлено плями речовини бурого кольору, схожої на кров. Зразки речовини відібрано за допомогою ватних тампонів. Ватні тампони із зразками даних плям поміщені до двох паперових пакетів, які в подальшому опечатані та скріплені підписами понятих та учасників слідчих дій (т.1, а.с.165); - протоколом додаткового огляду від 07.03.2017, схемою та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що за участю експерта, двох понятих здійснено огляд частини проїжджої дороги пр. Пушкіна в районі електроопори № 129, а також лівого узбіччя, під час якого оглянуто ліве узбіччя пр. Пушкіна за напрямком руху з боку вул. Філософської у напрямку вул. Шмідта. Під час додаткового огляду встановлено, що на лівому узбіччі розташовано: бордюрний камінь висотою - 0,2 м; бетонні плити з трамвайними коліями на них, загальною шириною - 5,6 м; бордюр ний камінь між бетонними плитами та трав`яним покривом, висотою 0,10 м. Далі за бордюрним каменем наявний ґрунт з трав`яним покривом. Також було встановлено, що в районі електроопори, на трав`яному покриві, паралельно проїзної частини встановлена чавунна огорожа, яка розділена на секції по 1,2 м, з опорами діаметром 0,15 м. У місці огляду встановлено, що дана огорожа демонтована під зусиллям механічного впливу та має пошкодження протягом 7,0 м (огорожа відсутня) (т.1, а.с.237-242);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.03.2017, за участю ОСОБА_5 , у присутності його захисників, за участю експерта СМЕ, спеціаліста-автотехніка, у присутності понятих, з якого вбачається, що ОСОБА_5 повідомив, що він рухався по пр. Пушкіна, з боку вул. Філософської у напрямку вул. Шмідта, на автомобілі «Мазда-6» та на пасажирському місці сидів його знайомий ОСОБА_7 , який під час руху втрутився в керування, після чого стався виїзд за межі проїзної частини та зіткнення з електроопорою.

Далі, за допомогою автомобільного статиста та автомобіля, схожого та той, в якому рухався ОСОБА_5 , окрім відсутності підлокітнику, до салону був запрошений ОСОБА_5 , а на пасажирське місце - статист. Після цього ОСОБА_5 показав, що пасажир під час руху вхопив його за тильну частину променево-зап`ясного суглоба. Після того, як статист виконав такий же хват, ОСОБА_5 було запропоновано вказати наскільки та в який бік він відвернув кермо, на що він зазначив, що цього вказати не може. Далі на місце водія сів понятий та взявся за кермо так, як показував ОСОБА_5 . Далі статист своєю правою рукою взявся за праву руку понятого, та йому було запропоновано максимально вивернути кермо вліво. Після максимального вивертання керма понятим, було встановлено, що кут повороту такий, який відповідає дузі 9 см, при діаметрі керма 37,5 см. Далі понятий не зміг повернути кермо, оскільки його тримав статист-пасажир. При замірах у автомобіля працював двигун. Після цього на проїжджій частині за допомогою крейди був відмічений початок сліду юзу, який розташовувався на відстані 9,9 м до електроопори № 131. Далі ОСОБА_5 було запропоновано вказати, як розташовувався автомобіль під його керуванням на проїжджій частині в момент, коли пасажир схопив його за руку, яка тримала кермо. На це ОСОБА_5 вказав, що рухався на швидкості 55-60 км/год, та в момент втручання в керування вони проїхали перехрестя з вул. Філософською, як саме розташовувався на проїжджій частині автомобіль, вказати не зміг.

Після цього ОСОБА_5 було запропоновано вказати час, який пройшов з моменту, коли пасажир вхопив його за праву руку, до моменту початку заносу, на що ОСОБА_5 відмовився вказувати даний час та вказав, що все це відбулося за якусь мить, заміряти даний час він не може. Далі була виміряна відстань від правого краю вул. Філософської на розділовій смузі до початку сліду юзу, яка становила 59,8 м. Вказав, що коли вони проїхали вул. Філософську, пасажир ОСОБА_7 запитав, куди вони їдуть, на що ОСОБА_5 відповів, що везе його додому, після чого той втрутився в керування автомобілем, схопивши правою рукою за праву руку ОСОБА_5 , після чого відбулася різка боротьба за кермо та зіткнення з електроопорою, автомобіль втратив керування (т.1, а.с.212-213); - висновком експерта №94 від 21.04.2017, з якого вбачається, що згідно аналізу наданої первинної судово-медичної документації, комісією експертів встановлені наступні тілесні ушкодження у ОСОБА_7 : забійно-рвана проникаюча рана лівої бокової поверхні тулуба, передній край якої розташований на рівні пупка, задній край на рівні10-12-го ребер, розриви поперекових м`язів ліворуч, уламкові переломи10,11,12-го ребер по задній поверхні, крововилив в капсулу лівої нирки з розривами зовнішньої поверхні лівої нирки, поверхневі розриви печінки,крововилив у корінь брижі ліворуч, крововилив у ліву плевральну порожнину;закритий уламковий перелом лівої плечової кістки з крововиливом в м`які тканини по зовнішній поверхні, крововиливи в м`яких тканинах зовнішньої поверхні правого стегна; забійна рана правої вушної раковини з розчавленням верхньої частини вушної раковини від рани, два лінійних садна правої скроневої ділянки, які з`єднуються між собою під прямим кутом відкритим вбік носа, забійні рани у мочки правої вушної раковини, у зовнішнього кута правої брови, два садна на правій щоці, синець у правого слухового проходу, довжинником розташованим вертикально, садно лобної ділянки на 5 см вище від лівої брови, осадження кінчику носа, два садна по передньо-внутрішній поверхні нижньої третини правого стегна та правого колінного суглобу смугастої форми, направлені зверху вниз справа наліво, округлі синці на тильній поверхні правої кисті в області 2-го та 3-го п`ястно-фалангових суглобів, в центрі яких є садна.

Проникаюче поранення лівої бокової поверхні тулубу з ушкодженням поперекових м`язів, 10, 11, 12 ребер, лівої нирки та печінки, лівосторонній гемоторакс малого об`єму, крововилив брижі кишковика ліворуч, закритий перелом лівої плечової кістки спричинені від дії тупого твердого предмету з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв в напрямку ззаду наперед, справа наліво та під кутом декілька знизу догори, ближче до горизонтальної площини анатомічного положення тіла, яким міг бути металевий (чавунний) фрагмент конструкції паркану.

Комплекс тілесних ушкоджень в області голови та обличчя, більш праворуч, садна передньої поверхні правого колінного суглобу, передньо-внутрішньої поверхні правого стегна, синці тильної поверхні правої кистіспричинені від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля і переднє вітрове скло.

Враховуючи встановлений комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_18 , їх характер, орієнтованість по відношенню до анатомічного розташування тіла під час сидіння, комісія експертів приходить до висновку, що всі тілесні ушкодження у ОСОБА_18 характерні для його розташування у салоні легкового автомобіля, на передньому пасажирському сидінні, в положенні, відповідному анатомічному розташуванню тiла під час сидіння.

Встановлений комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_18 утворився внаслідок пофазової взаємодії як з елементами салону автомобіля, так і внаслідок дії фрагменту металевої конструкції паркану, який проникав у салон автомобіля в напрямку ззаду наперед та під кутом декілька знизу догори.

Враховуючи практично одночасний механізм виникнення пошкоджень на автомобілі «Мазда-6» від контактування з опорою ЛЕП № 129 та металевою

конструкцією паркана, під час даного механізму тіло ОСОБА_18 переміщувалося спереду назад та зліва направо, внаслідок чого виникли ушкодження у вигляді забитої рани правої вушної раковини з розчавленням верхнього полюсу внаслідок контакту з середньою правою стійкою.

Після даного контакту виникало обертання автомобіля «Мазда-6» по ходу руху стрілки годинника, в цій момент, зруйнований фрагмент металевого паркану занурився в салон автомобіля, пробивши праві задні двері та спинку сидіння пасажира, та спричинив проникаюче поранення лівої бокової поверхні тулубу. Після цього автомобіль продовжував обертатися по ходу руху годинникової стрілки до кінцевого положення, в даний момент тіло ОСОБА_18 обмежене металевим фрагментом паркана, рухалося в напрямку ззаду наперед і зліва направо, що призвело до виникнення ушкоджень в області голови та обличчя, більш праворуч, при контакті з переднім вітровим склом та передньою правою стійкою. Після цього тіло ОСОБА_18 було викинуто з салону автомобіля, пошкодивши верхню частину правої передньої двері. Комплекс встановлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_18 виник за умов комбінованого контактування автомобіля «Мазда-6» з нерухомими об`єктами (з залізобетонною конструкцією ЛЕП №129, металевим парканом та фрагментом металевого паркану). Характерні тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які б дозволили свідчити про втручання в керування автомобілем «Мазда-6», як вказує водій ОСОБА_5 , або відсутності втручання в керування автомобілем «Мазда-6», відсутні. Відсутність характерних ушкоджень у ОСОБА_7 , відсутність тілесних ушкоджень в області правої кисті, правого передпліччя у ОСОБА_5 позбавляє комісію експертів вирішити питання про можливе втручання ОСОБА_7 в керування автомобіля (т.1, а.с.140 - 157);

- висновком експерта № 395 від 01.03.2017, відповідно до якого при експертизі трупа ОСОБА_7 виявлені наступні пошкодження: відкрита травма черева з раною на черевній стінці ліворуч, яка проникає у поза черевну клітковину ліворуч, де є розриви лівого куполу діафрагми і поперекових м`язів, переломи ребер, поверхневі розриви нирки, а також розриви печінки. Закрита внутрішньочеревна травма з забитими ранами, синцем та саднами на голові, крововиливами у покрови голови та під м`яку м`язову оболонку. Закритий перелом лівого плеча з крововиливом у м`які тканини. Синці та садна на правій кисті, садна на правій нижній кінцівці, крововиливи у м`які тканини правого стегна.

Всі виявлені тілесні ушкодження виникли незадовго до настання смерті. Вони в сукупності мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Ці пошкодження могли виникнути в умовах ДТП від дії тупих твердих предметів. Враховуючи переважання ударних пошкоджень на правій боковій поверхні тіла та кінцівок, ймовірно, під час первинного контакту потерпілий знаходився на місці пасажира праворуч. Відкрита травма черева скоріше за все виникла внаслідок проникання тупого твердого предмету подовженої форми у ліву половину черева.

При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,47‰, що стосовно живих осіб могло відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня. Не виявлені: метиловий, ізопропіловий, пропілів, ізобутіловий, бутіловий, ізоаміловий, аліловий спирти.

Смерть ОСОБА_7 настала від сумісної тупої травми тіла з відкритою травмою черева, закритою внутрішньо-черевною травмою, переломами плеча, ребер, яка ускладнилася розвитком шоку. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ га час розтину трупа, ймовірно, що його смерть настала за 10-13 годин до проведення розтину (т.1, а.с.160-163);

- лікарським свідоцтвом про смерть за № 395 від 25.02.2017, згідно з яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , смерть настала внаслідок нещасного випадку. Стани, що призвели до смерті: шок; інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла; особа, що знаходилась у легковому автомобілі потерпіла внаслідок зіткнення з фіксованим або стаціонарним об`єктами (т.1, а.с.164);

- висновком комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи та судово-медичної експертизи №5561/94 від 21.04.2017 та фототаблицею до нього, в якому зазначено, що проникаюче поранення лівої бокової поверхні тулубу з ушкодженням поперекових м`язів, 10,11,12 ребер, лівої нирки та печінки,лівосторонній гемоторакс малого об`єму, крововилив брижі кишко вика ліворуч, закритий перелом лівої плечової кістки спричинені від дії тупого твердого предмету з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв в напрямку ззаду наперед, справа наліво та під кутом декілька знизу догори, ближче до горизонтальної площини анатомічного положення тіла,яким міг бути металевий (чавунний) фрагмент конструкції паркану. Комплекс тілесних ушкоджень в області голови та обличчя, більш праворуч, садна передньої поверхні правого колінного суглобу, передньо-внутрішньої поверхні правого стегна, синці тильної поверхні правої кисті спричинені від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля і переднє вітрове скло. Враховуючи встановлений комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , їх характер, орієнтованість по відношенню до анатомічного розташування тіла під час сидіння, комісія експертів приходить до висновку, що всі тілесні ушкодження у ОСОБА_7 характерні для його розташування у салоні легкового автомобіля, на передньому пасажирському сидінні, в положенні, відповідному анатомічному розташуванню тіла під час сидіння. Встановлений комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 утворився внаслідок пофазної взаємодії, як з елементами салону автомобіля, так і внаслідок дії фрагменту металевої конструкції паркану, який проникав у салон автомобіля в напрямку ззаду наперед та під кутом декілька знизу догори.

Враховуючи практично одночасний механізм виникнення пошкоджень на автомобілі «Мазда-6»від контактування з опорою ЛЕП № 129 та металевою конструкцією паркана, під час даного механізму тіло ОСОБА_7 переміщувалося спереду назад та

зліва направо внаслідок чого виникли ушкодження у вигляді забитої рани правої ушної раковини з розчавленням верхнього полюсу внаслідок контакту з середньою правою стійкою.

Після даного контакту виникало обертання автомобіля «Мазда-6», походу руху стрілки годинника і в цей момент зруйнований фрагмент металевого паркану занурився в салон автомобіля пробивши праві задні двері та спинку сидіння пасажира та спричинив проникаюче поранення лівої бокової поверхні тулубу. Після цього автомобіль продовжував обертатися по ходу годинникової стрілки до кінцевого свого положення, в даний момент тіло ОСОБА_7 обмежене металевим фрагментом паркана, рухалося в напрямку ззаду наперед і зліва направо, що призвело до виникнення ушкоджень в області голови та обличчя, більш праворуч, при контакті з переднім вітровим склом та передньою правою стійкою. Після цього тіло ОСОБА_7 було викинуту з салону автомобіля пошкодивши верхню частину правої передньої двері. Комплекс встановлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 виник за умов комбінованого контактування автомобіля «Мазда-6» з нерухомими об`єктами (з залізобетонною конструкцією ЛЕП №129, металевим парканом та фрагментом металевого паркану). Характерні тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які б дозволили свідчити про втручання в керування автомобілем «Мазда-6», як вказує водій ОСОБА_5 , або відсутності втручання в керування автомобілем «Мазда-6», відсутні. Відсутність характерних ушкоджень у ОСОБА_7 , відсутність тілесних ушкоджень в області правої кисті, правого передпліччя у ОСОБА_5 позбавляє комісію експертів вирішити питання про можливе втручання ОСОБА_18 в керування автомобілем.

1-й варіант подій: водій автомобіля «Мазда-6» рухався по проїжджій частині пр. Пушкіна, під час чого не впорався з керуванням, допустив виїзд за межі дороги де стався наїзд на нерухомі об`єкти.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Мазда-6» повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.1. та 12.4 ПДР України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнення ДТП для водія автомобіля «Мазда-6» ОСОБА_5 визначалася вибором відповідних прийомів керування автомобілем, щоб постійно контролювати його рух, тобто виконанням ним вимог п. 12.1 ПДР України для чого не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Мазда-6» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням аварійної ситуації та вчинення наїзду на електроопору.

Дії водія автомобіля «Мазда-6» ОСОБА_5 , який рухався зі швидкістю 77…93км/год, не відповідали вимогам п. 12.4 ПДР, однак дані невідповідності з технічної точки зору, не знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

2-й варіант: згідно показань водія автомобіля ОСОБА_5 , безпосередньо перед виїздом за межі проїжджої частини, пасажир ОСОБА_7 вхопив його своєю правою рукою за тильну частину променево-зап`ясного суглоба, та потягнув до низу, тим самим втрутився в керування транспортного засобу.

Технічна оцінка можливості водієм ОСОБА_5 зберігати керованість автомобілем «Мазда-6» в умовах втручання пасажира в управління автомобілем «Мазда-6» пов`язана з оцінкою суб`єктивних якостей водія ОСОБА_5 , а саме його професіоналізму, можливості діяти в стресових ситуаціях, що виходить за межі компетенції експерта-автотехніка (т.1, а.с.195-210);

- висновком експерта за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 1076/1077-17 від 29.03.2017 по матеріалам кримінального провадження № 0000502, відповідно до якого, враховуючи характер руху автомобіля «Mazda 6», державний номер НОМЕР_1 , при даній ДТП, а також отримані ним пошкодження в результаті наїзду на перешкоди, швидкість його руху, на момент початку відображення зафіксованих слідів юзу, складає не менше 77…93 км/год.

В ході допиту під час судового засідання експерт підтвердив складений ним висновок (т.1, а.с.223-235);

- висновком експерта №6/10.1-175 від 01.03.2017, відповідно до якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mazda 6» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Дії водія автомобіля «Mazda 6» ОСОБА_5 , при заданому механізмі події, не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Технічна можливість уникнути ДТП для водія автомобіля «Mazda 6» ОСОБА_5 визначалась виконанням ним вимог п.12.1. ПДР України, і в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, що не дозволили б йому виконати їх (т.1, а.с.244-245);

- висновком експерта № 1035е від 06.04.2017 з якого вбачається, що за даними медичної документації та при огляді 27.02.2017 у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани у тім`яній області праворуч; 4 - х саден на тильній поверхні лівої кисті.

Виявлені у нього тілесні ушкодження спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, частини яких з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути і виступаючі частини салону автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступінь ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надання медичної допомоги, тобто і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові.

За своїм характером виявленні у нього тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Затверджених наказом МОЗ України від 1995 року № 6.

При огляді 27.02.2017 у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 4 - х саден на тильній поверхні лівої кисті, будь-яких інших тілесних ушкоджень на верхніх кінцівках на момент огляду не виявлено (т.1, а.с.247-249); - висновком експерта №6/10.2 -170 від 12.04.2017, відповідно до якого на момент експертного огляду рульове керування та гальмівна система автомобіля «Mazda 6» знаходиться у працездатному стані (т.2, а.с.1-3);

- інформацією Територіального сервісного центру № 1249 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 11.03.2017 № 31/4-249-189, згідно з якою на громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований автомобіль «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (т.1,а.с.188);

- згідно з довідкою КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» за № 55 від 24.02.2017, у ОСОБА_5 встановлено: ВІЧМТ, СГМ, забійна рана голови.

Кров на алкоголь відібрана. Госпіталізований до хірургічного відділення (т.10,а.с.21, т. 13, а.с.110);

- згідно з протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 03.04.2017 старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_19 у приміщенні архіву КЗ «Дніпропетровської клінічної лікарні № 16» ДОР, у присутності завідуючої архіву, без залучення понятих, на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпро № 200/3654/17 від 06.03.2017 про тимчасовий доступ до речей і документів, оглянуто та вилучено історію хвороби ОСОБА_5 № 1832/169 (т.13, а.с.111-113);

- згідно з повідомленням КНП «Міська клінічна лікарня № 16» ДОР від 02.06.2020 № 234, історія хвороби ОСОБА_5 , який проходив лікування у лікарні в період з 24.02.2017 по 06.03.2017, 03.04.2017 за ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_20 , була вилучена слідчим відділу РЗ у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_19 . На даний час історія хвороби ОСОБА_5 знаходиться в розпорядженні органів досудового слідства і не повернута до лікарня (т.14, а.с.10);

- згідно з дослідженими в судовому засіданні відеозаписами з бодікамер поліцейських за період часу з 00:28 до 02:08 24.02.2017, працівниками поліції був зупинений ОСОБА_5 , який назвався, показав документи. На місце ДТП ОСОБА_5 був доставлений працівниками поліції, де в кареті швидкої допомоги йому була надана медична допомога. Після чого ОСОБА_5 в кареті швидкої допомоги був доставлений до лікарні «Швидкої допомоги», де йому надана медична допомога, проведено обстеження. Згідно даного відеозапису ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні лікарні швидкої допомоги, від надання крові на аналіз у відсутності захисника, відмовився (т.13, а.с.139); - згідно переписки у месенджері Facebook між ОСОБА_5 та ОСОБА_16 , 24.02.2017 ОСОБА_5 написав повідомлення про те, що: « ОСОБА_21 ( ОСОБА_7 ) загинув. На питання: «Як вони могли їхати на підпитку», відповів, що не знає, написав, що ОСОБА_21 намагався їх врятувати, але, яким способом не пам`ятає. Повідомив, що вони викликали таксі, але чомусь поїхали на машині» (т.8, а.с.96-97). Також судом в ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту досліджено:

- повідомлення про підозру від 06.03.2017, згідно з яким старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_19 вручено повідомлення про підозру ОСОБА_5 , про що останній поставив свій підпис. Повідомлення про підозру погоджено прокурором ОСОБА_3 (т.13, а.с.67-73);

- повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25 квітня 2017 року, згідно з якою, старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_19 вручено ОСОБА_5 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, яке погоджено прокурором ОСОБА_3 . Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри вручено ОСОБА_5 25.04.2017 (т.13, а.с.78-84);

25 квітня 2017 року підозрюваному ОСОБА_5 , захисникам: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , повідомлено про завершення досудового розслідування (т.13, а.с.85).

- протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 27.04.2017, згідно з яким старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_19 підозрюваному ОСОБА_5 надано доступ до матеріалів досудового розслідування № 0000502, у підшитому вигляді у 2 томах (т.13, а.с.114-116, 117-119, 120-122);

- витяг з ЄРДР за № 0000385 від 01.09.2021, згідно з яким Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_24 від 11.08.2021 (справа 554/5822/21, провадження № 1-кс/554/9775/2021) щодо внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_5 щодо відсутності повноважень у прокурора для здійснення нагляду під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000502, через відсутність відповідної постанови, внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (т.10, а.с.181); - витяг з ЄРДР за № 0000344 від 07.08.2021, відповідно до якого до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава надійшла ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 28.07.2021 (справа 554/6163/21), якою зобов`язано уповноважену особу внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 , згідно якої окремими службовими особами відділу з розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області до протоколу слідчої дії, яка проводилась в межах здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000502 від 24.02.2017, імовірно внесені завідомо неправдиві відомості. Відомості про кримінальне правопорушення внесено Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 366 КК України (т.10, а.с.183-184);

- постанову заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_25 про призначення (зміну) групи прокурорів (процесуальних керівників) у кримінальному провадженні від 24.02.2017, відповідно до якої визначено групу прокурорів, які здійснюватимуть нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000502 у складі прокурорів відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області - ОСОБА_3 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 .

Старшим прокурором групи призначено прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області ОСОБА_3 .

Постанова при призначення прокурорів внесена ОСОБА_29 24.02.2017 о 09:32 (т.11, а.с.14-15,16). Крім того за клопотанням сторони захисту судом досліджено, зокрема: постанову від 24.02.2017 про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_5 ; постанову від 24.02.2017 про призначення судової експертизи технічного стану транспортного засобу «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; постанову від 04.04.2017 про призначення комісійної судово-медичної та судово-автотехнічної експертизи; постанову від 28.02.2017 про призначення судової автотехнічної експертизи; постанову від 24.02.2017 про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_7 ; постанову від 02.03.2017 про призначення судової автотехнічної експертизи; постанову про призначення судово-токсикологічної експертизи від 03.03.2017; постанову про призначення судово-імунологічної експертизи від 09.03.2017 з метою встановлення групової приналежності крові ОСОБА_5 (т.13, а.с.86-87, 88 -89,91-92, 93-94, 95, 96 -97, 99, 101, 102).

Дослідивши вказані документи, долучені до матеріалів кримінального провадження за клопотанням сторони захисту, суд зазначає, що ці документи є такими, що ні прямо, ні опосередковано не підтверджують висновки сторони обвинувачення, викладені в обвинувальному акті. Зазначені докази тільки констатують проведення ряду процесуальних дій у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування та прийняття ряду процесуальних рішень та які свідчать про рух провадження, а тому суд приймає їх як документи, якими в порядку КПК України зафіксована подія кримінального правопорушення та не може прийняти їх як докази на підтвердження чи спростування наявності складу кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_5 .

Оцінюючи в сукупності зібрані та досліджені докази, суд критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, вважає його покази такими, що не відповідають дійсності і спростовуються доказами, безпосередньо сприйнятими судом під час судового розгляду кримінального провадження. Аналіз та оцінка наведених доказів у їх сукупності, які повно і всебічно досліджені в судовому засіданні, дає можливість суду дійти висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_5 та кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 286 КК України, так як обвинувачений, керуючи транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Аналізуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що причиною виникнення ДТП слід вважати виключно дії ОСОБА_7 , який сидячи на передньому (правому) пасажирському сидінні, втрутився в керування автомобілем, схопивши своєю правою рукою за праву руку ОСОБА_5 , суд зазначає наступне. Так, позиція обвинуваченого спростована сукупністю вищенаведених досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі: висновком комплексної судової - трасологічної експертизи № 5561/94 від 21.04.2017, згідно з яким технічна можливість уникнення ДТП визначалася для водія ОСОБА_5 вибором відповідних прийомів, щоб контролювати рух, тобто виконанням ним вимог п. 12.1. ПДР, для чого у нього не було перешкод. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Мазда-6» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням аварійної ситуації та вчинення наїзду на електроопору; висновком експерта № 1076/1077, відповідно до якого швидкість руху автомобіля, враховуючи характер руху автомобіля та отримані ним пошкодження становить не менше 77….93 км/год; висновком експерта № 1035е від 06.04.2017, згідно з яким при огляді у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 4-х саден на тильній поверхні лівої кисті, будь-яких інших тілесних ушкоджень на верхніх кінцівках не виявлено. Дані висновки експертиз суд визнає належними, достовірними та обґрунтованими, підстав для визнання вказаних доказів недопустимими в ході судового розгляду не встановлено, посилання сторони захисту на виключення вказаних висновків з числа доказів, необґрунтовані та недоведені. Вказані висновки експертів є такими, які надані з урахуванням сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, наявних вихідних даних, здобутих в ході проведення огляду місці події ДТП, протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 . При цьому, суд окремо звертає увагу, що висновок комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи та судово-медичної експертизи № 5561/94, наданий з урахуванням двох варіантів подій, які мали місце перед настанням ДТП, та надано висновок з урахуванням пояснень водія ОСОБА_5 , згідно яких мало місце втручання пасажира ОСОБА_7 в процес керування транспортним засобом.

Суд також відкидає аргументи сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_5 , що винуватим у виникненні дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_7 , який, їдучи в автомобілі з ОСОБА_5 на передньому пасажирському сидінні, втрутився в керування транспортним засобом та схопив своєю правою рукою за праву руку ОСОБА_5 , та вказані аргументи суд не приймає, оскільки вони спростовані висновком експерта № 1035е від 06.04.2017, а також частково показами самого ОСОБА_5 , даними ним в ході судового розгляду. Відповідно до вказаного висновку експерта окрім 4-х саден на тильній поверхні лівої кисті будь-яких інших тілесних ушкоджень на верхніх кінцівках ОСОБА_5 не виявлено. При цьому, будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений пояснив, що померлий ОСОБА_7 був кремезним чоловіком, з великою масою тіла, близько 95 кг, таким чином, при здавленні ОСОБА_7 правої руки ОСОБА_5 , на правій руці останнього мав би залишитися слід (синець або гематома). Вказана обставина у сукупності з тією обставиною, що автомобіль не змінював напрямок руху, свідчать про те, що зусилля, прикладені ОСОБА_7 при схопленні руки ОСОБА_5 , були недостатніми для зміни напрямку руху автомобіля. Крім того, слід звернути увагу на те, що при схопленні ОСОБА_7 своєю рукою за руку ОСОБА_5 , автомобіль не міг набрати швидкість, швидкість автомобіля могла бути збільшена лише внаслідок натиснення водієм педалі газу.

Суд зазначає, що незалежно від причин виникнення небезпеки для руху, водій зобов`язаний був дотримуватися правил дорожнього руху.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 490/10025/17, згідно якої порушення учасником дорожнього руху правил саме по собі не виключає винуватість іншого учасника руху, і створення небезпеки учасником дорожнього руху, яку водій був здатний виявити, не звільняє того від обов`язку вжити заходи, необхідні для уникнення або зменшення шкідливих наслідків від створеної небезпеки. Водій не вправі ігнорувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення, у тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншим учасником. Основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

Таким чином, за наявності обставин, за яких померлий ОСОБА_7 схопив ОСОБА_5 за руку, останній, виявивши таку небезпеку, не допускаючи продовження боротьби за кермо, мав зменшити швидкість руху, аж до повної зупинки транспортного засобу. Суд акцентує увагу на тому, що поведінка пасажира за версією сторони захисту, не знімає з водія обов`язків виконання вимог Правил дорожнього руху України, а у даному випадку поведінка пасажира ОСОБА_7 жодним чином не виключає факту порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3б, п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Аналізуючи досліджені судом докази, висловлену обвинуваченим позицію щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди, суд дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_5 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України та наслідками у вигляді настання смерті пасажира ОСОБА_7 , що знаходить своє об`єктивне підтвердження в узгоджених між собою письмових доказах по кримінальному провадженню.

Судом встановлено, що після настання ДТП ОСОБА_5 покинув автомобіль та пішов з місця ДТП. Надаючи оцінку вказаним діям обвинуваченого, необхідно зазначити, що така поведінка ОСОБА_5 не вважається такою, яка направлена на умисне залишення обвинуваченим місця ДТП з метою уникнення відповідальності, а також такою, яка направлена на залишення потерпілого в небезпеці, оскільки, як встановлено судом з наданої медичної документації ОСОБА_5 , останній в результаті ДТП отримав легкі тілесні ушкодження, зокрема, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани у тім`яній області праворуч, у зв`язку з якими в подальшому мав тривале лікування. Таким чином, враховуючи отримані ОСОБА_5 тілесні ушкодження, дії останнього можуть відповідати таким психо-фізичним реакціям організму, що вчинені у шоковому стані.

Оцінюючи надані стороною захисту докази, зокрема висновок експерта за результатами проведення дослідження з обставин механізму ДТП № 10.1/015 від 14.04.2020, консультацію спеціаліста №05/18 від 15.06.2018, висновок науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України, виконаної відповідно до звернення ОСОБА_5 на підставі ЗУ «Про наукову і науково-технічну експертизу» від 29.12.2021 № 126/135-е, висновок за результатами проведення психологічного експертного дослідження з застосуванням комп`ютерного поліграфа від 17.12.2021, суд дійшов наступних висновків.

Так, висновок експерта за результатами проведення дослідження з обставин механізму ДТП № 10.1/015 від 14.04.2020, наданий стороною захисту, відповідно до якого на підставі проведеного ознайомлення з матеріалами справи, встановлено, що єдиною причиною початку переміщення автомобіля в некерованому стані за межі проїзної частини дороги, яка зафіксована в матеріалах справи, та яка підтверджується як проведеними слідчими діями-протоколами допиту, слідчого експерименту та допиту свідка в суді, є необачний/несвідомий поворот рульового колеса після втручання пасажиру ОСОБА_7 в органи керування транспортним засобом.

В дорожній обстановці, викладеній в заяві про проведення судової експертизи, яка є підставою для її проведення, розвиток механізму наїзду на нерухомі перешкоди має два варіанта.

Варіант №1: у тому випадку якщо причина втрати керованості автомобілем «Mazda» є необачний та несвідомий поворот рульового колеса чи обрання швидкості, при якій відбулося пробуксовування коліс ведучої (передньої) осі автомобіля без втручання в процес керування автомобіля сторонніх осіб.

В даній дорожній обстановці, викладеній у заяві про проведення

експертизи, водій ОСОБА_5 , для забезпечення безпеки дорожнього руху,повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.4 та 12.9 (ч. «б») та п. 10.1 чи п.12.1Правил дорожнього руху України.

При заданих вихідних даних, які викладені в заяві про проведення експертизи, водій автомобіля «Mazda» ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти початку некерованого переміщення (заносу) автомобiля, виїзду його за межі проїжджої частини дороги та наїзду на нерухомі перешкоди визначалася своєчасним виконанням ним вимог п.10.1 чи п.12.1. Правил дорожнього руху,виконання яких було необхідною умовою для уникнення події з його боку і для їх виконання у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати їх (вимоги ПДР).

У тому випадку, якщо швидкість руху автомобіля «Mazda» в момент початку

заносу становила близько 55.0...60.0км/год, то дії водія ОСОБА_5 , в частині вибору швидкості руху в населеному пункті, не суперечили вимогам п. п. 12.4.та 12.9. (ч. «б») Правил дорожнього руху України.

У тому випадку, якщо швидкість руху автомобіля «Mazda» до початку заносу

становила близько 77.0...93.0км/год чи до вказаного значення вона була збільшена після заносу зі швидкості 55...60км/год, то дії водія ОСОБА_5 , в частині вибору швидкості руху в населеному пункті, не відповідали вимогам п.п. 12.4. та 12.9. (ч. «б») Правил дорожнього руху України, що, з технічної точки зору, не перебувало у причинному зв`язку із настанням події даної ДТП.

При заданому в заяві механізмі пригоди дії водія автомобіля «Mazda» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.10.1 чи п.12.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебувало в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Варiант №2: механізму пригоди(вказаний відповідно до показів підозрюваного ОСОБА_5 )у тому випадку, якщо причина втрати керованості автомобілем «Mazda» є

необачний/несвідомий поворот рульового колеса після втручання пасажира ОСОБА_7 в процес керування транспортним засобом.

В зафіксованій дорожній обстановці водій автомобіля «Mazda» ОСОБА_5 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1, 12.3, 12.4 та 12.9 (ч. «б») Правил дорожнього руху України.

При зафіксованих вихідних даних водій автомобіля «Mazda» ОСОБА_5 , під час руху як з фактичною (55.60...77.93км/год), так і допустимою в даному населеному пункті (60км/год) швидкостями руху, не мав технічної можливості зупинити автомобіль до початку розташування слідів юзу та запобігти початку заносу автомобіля.

При зафіксованому механізмі пригоди дії водія автомобіля «Mazda» ОСОБА_5 :

-не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору, не знаходилося у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП;

-не суперечили вимогам п. п. 12.4. та 12.9. (ч. «б») Правил дорожнього руху України (якщо швидкість руху автомобіля в момент втручання пасажира впроцес керування ним була 55...60км/год). З урахуванням того, що швидкість руху автомобіля «Mazda» зі значення 55...60км/год до значення 77...93км/год могла відбутись після втручання пасажира в процес керування транспортним засобом, при цьому оцінка дій учасників дорожнього руху після настання заносу/неконтрольованого руху виходить за межі компетенції спеціальних автотехнічних пізнань-не потребує дослідження дій на рівні об`єктивних категорій (операційно-технічного рівня) і потребує оцінки на рівні об`єктивних категорій, а потім вже як елементу складу злочину, на кримінально правовому рівні, і може бути зроблена вповноваженою на те особою з урахуванням юридичних і правих критеріїв;

- не відповідали вимогам п.п. 12.4. та 12.9 (ч. «б») Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, не перебувало у причинному зв`язку із настанням події даної ДТП (якщо швидкість руху автомобіля в момент втручання пасажира в процес керування ним становила близько 77.0….93.0 км/год);

- водій ОСОБА_5 , в умовах місця пригоди, перебував в аварійній дорожньо-транспортній обстановці, яку йому було створено пасажиром ОСОБА_7 .

В умовах аварійної обстановки дії водіїв не можуть оцінюватися з точки зору правил безпеки руху, оскільки ці правила розраховані на звичайні прийоми керування транспортним засобом, а не в умовах самозахисту. А отже, дії водія ОСОБА_5 після початку руху автомобіля «Mazda» в некерованому стані експертній оцінці не підлягають і можуть бути оцінені вповноваженою на те особою. Тому остаточне вирішення питань щодо наявності чи відсутності у водія ОСОБА_5 технічної можливості запобігти виїзду за межі проїжджої частини дороги і наїзду на нерухомі перешкоди та чи відповідали/не відповідали його дії вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху та вимогам вказаних Правил після початку руху в некерованому стані (після заносу) може бути зроблено тільки вповноваженою на те особою на кримінально-правовому рівні, з урахуванням юридичних правил і критеріїв (для непереборної сили, стан крайньої необхідності і т.п.).

В ході проведеного дослідження встановлено, що оцінка дій водія автомобіля «Mazda» ОСОБА_5 під час проведення судових експертиз, а саме №6/10.1-175 від 01.03.2017 та №5561/94 від 21.04.2017 проведена лише за обставинами механізму пригоди які задані на розсуд органу досудового розслідування та які не зафіксовані слідчими діями матеріалів справи-протоколами допиту потерпілих, свідків, підозрюваного та додаткового огляду місця пригоди зi слiдчим експериментом. А оцінка дій водія автомобіля «Mazda» ОСОБА_5 за обставинами механізму пригоди, які викладені ним в статусі підозрюваного, як під час допиту так і в ході слідчого експерименту, а саме, що

причиною втрати керованості автомобіля є втручання пасажира в процес керування ним, не проведена:

-в ході складання висновку судової автотехнічної експертизи №6/10.1-175 вiд 01.03.2017, в постанові про її призначення від 28.02.2017 не вказані відомості про обставини механізму пригоди за показами підозрюваного ОСОБА_5 ;

-в ході складання висновку комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи та судово-медичної експертизи №5561/94 від 21.04.2017, в постанові про її призначення від 04.04.2017 не вказано, що пасажир ОСОБА_7 втрутився в процес керування автомобілем «Mazda» на ділянці від вул. Філософської до початку слідів бічного ковзання автомобіля «Mazda» та, що вул. Філософська розташована на відстані 59.8м до початку слідів юзу довжиною 40м, походу руху автомобіля «Mazda», значення якої(відстані 59.8 м) встановлено в ході слідчого експерименту від 10.03.2017 (т.7, а.с.219-232). Даний висновок судом як доказ не приймається, оскільки складений експертом за заявою ОСОБА_5 на підставі неконкретизованого переліку матеріалів, які були додані до заяви про проведення експертизи. При цьому слід звернути увагу, що висновки зроблені експертом, не відповідають матеріалам справи в повному обсязі, оскільки експертом зазначено, що в ході складання попередніх висновків не вказано механізму пригоди за показами ОСОБА_5 , в той час як дане твердження спростовується матеріалами справи у їх сукупності. Крім того, за висновками судового експерта, який склав висновок, останній давав оцінку висновкам експертів № 5561/94 від 21.04.2017 та № 6/10.1-175 від 01.03.2017.

Суд не приймає як доказ консультацію спеціаліста №05/18 від 15.06.2018, складену експертом ОСОБА_30 (т.4, а.с.82, 87-95), оскільки вказана консультація експерта складена 15.06.2018, однак згідно свідоцтва № 884 від 11.04.2014, свідоцтво дійсне до 11.04.2017.

Висновок науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України, виконаної відповідно до звернення ОСОБА_5 на підставі ЗУ «Про наукову і науково-технічну експертизу» від 29.12.2021 № 126/135-е, відповідно до якого протокол огляду місця ДТП від 24.02.2017 складений з порушенням п. 1 ч. 3, ч. 5 ст. 104 КПК України, тому не відповідає вимогам допустимості доказів. Схема місця ДТП, що відбувалося 24.02.2017, не відповідає вимогам допустимості доказу. Висновок експерта, що ґрунтується на зазначених вихідних даних, у відповідності до ч. 5 ст. 101 КПК України, не може вважатися допустимим доказом. Фототаблиця до протоколу огляду місця події, яка відбулася 24.02.2017 в м. Дніпро на пр. Пушкіна складена з порушенням ч.ч.3, 5,6 ст. 104, ч.ч.1,3 ст. 105, ч. 2 ст. 106, ч. 7 ст. 237 КПК України, тому не відповідає вимогам допустимості доказів. З урахуванням практики ЄСПЛ, зокрема доктрині плодів «отруйного дерева», не відповідають умовам допустимості доказів не лише протокол огляду місця ДТП від 24.07.2017, а й схеми місця ДТП та фототаблиця до протоколу огляду місця події, яка відбулася 24.02.2017 в АДРЕСА_4 , як похідні докази від цього протоколу, суд не приймає оскільки науково-правове дослідження не є судовою експертизою, а її автори не є судовими експертами. Дане дослідження не є експертизою з питань права в рамках чинного кримінального процесуального законодавства, оскільки не охоплюється її предметом. Зміст науково-правового дослідження відображає наукові (доктринальні) погляди авторів на правові норми, процеси та явища (т.14, а.с.43 - 59, 60, 62, 63).

Висновок за результатами проведення психологічного експертного дослідження із застосуванням комп`ютерного поліграфа від 17.12.2021, щодо правдивості відповідей ОСОБА_5 про обставини ДТП, яка сталася 24.02.2017 (ймовірність правдивостей відповідей підексперного становить 88,3 %), а також щодо правдивості свідчень ОСОБА_5 щодо відсутності будь-яких сторонніх осіб, крім нього та ОСОБА_18 в салоні автомобіля, яким ОСОБА_5 керував в момент ДТП (ймовірність правдивості відповідей підекспертного становить 76,2 %) (т.14. а.с.65-109), суд не приймає, оскільки спеціаліст, який проводив дослідження - психолог, поліграфолог ОСОБА_31 , який має диплом спеціаліста за спеціальністю психологія, професійна кваліфікація психолог, не є атестованим судовим експертом, не має кваліфікації експерта-поліграфолога і не внесений до національного класифікатора України ДК 003:2010 (класифікатор професій), затвердженого наказом Держспоживстандарту від 20 липня 2010 року № 327, під кодом 2144.2.

За визначенням, поліграф (детектор брехні) є різновидом психофізіологічної апаратури і являє собою комплексну багатоканальну апаратну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред`явлення за спеціальною схемою певних психологічних стимулів. Аналіз інформації, отриманої від людини в процесі опитування за допомогою поліграфа, дає змогу одержувати необхідну орієнтувальну інформацію та виявляти ту, яку людина приховує.

Тобто фахівець-поліграфолог може лише констатувати, що людина дає певну фізіологічні реакцію на запитання. Натомість, поліграфолог не може бути безперечно впевненим, на що саме відбулася реакція у людини.

При цьому чинним кримінальний процесуальним законодавством не передбачено перевірки показань із застосуванням спеціального технічного засобу - поліграфа (детектора брехні) та використання отриманих даних як доказу.

Суд зазначає, що ОСОБА_5 був безпосередньо допитаний судом в судовому засіданні, а його показам надана оцінка.

Згідно висновків Верховного Суду, суд може не взяти до уваги висновок експерта за результатами експертизи, проведеної за ініціативою сторони захисту, якщо з сукупності доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження, у діях водія вбачається наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, що в даному судовому засіданні судом встановлено.

Що стосується посилань сторони захисту на відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови про призначення групи прокурорів (т.9, а.с.129-138), через що слід визнати всі зібрані органом досудового розслідування докази недопустимими, визнати вручення обвинувального акту ОСОБА_5 таким, що є врученим з порушенням вимог п. 13 ч. 2 ст. 36 КПК (т.10, а.с.199-208), суд зазначає наступне.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Положеннями статті 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування.

За змістом статей 36, 37,110 КПК України рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

У даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було оголошено в судовому засіданні та долучено до справи письмові докази, які на думку прокурора доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Прокурор надав суду постанову про призначення групи прокурорів від 24.02.2017, яка підписана заступником прокурора Дніпропетровської області - начальником управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області старшим радником юстиції ОСОБА_29 . Вказана постанова відповідає передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

За змістом вказаної постанови, заступником прокурора Дніпропетровської області визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0000502. Старшим прокурором групи призначено прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області ОСОБА_3 . Згідно відомостей ЄРДР постанова внесена 24.02.2017 о 09:32. У свою чергу, прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 .

Стосовно повноважень прокурора у кримінальному провадженні відповідно до ст.37 КПК України, ОСОБА_5 звертався до компетентних органів, та відповідно до постанови про закриття кримінального провадження №0000385 від 01.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, від 16.12.2021 провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Водночас, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права та обов`язки і приймається у формі постанови. Такі постанови не є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України.

Разом з тим, частиною 2 ст. 290 КПК України встановлено правило, за яким, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

У разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази (ч. 12 ст. 290 КПК України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, воно було відкрито стороні захисту в т.ч. надано для ознайомлення під час судового розгляду.

Під час відкриття стороною обвинувачення стороні захисту матеріалів досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, будь-яких зауважень щодо невідкриття вказаної постанови сторона захисту не висловлювала.

Попри те, що вказаний процесуальний документ був наданий стороною обвинувачення на стадії судового розгляду та сторона захисту мала можливість, реалізуючи принцип змагальності, висловити свою позицію щодо доведеності порушень, якщо вони мали місце, водночас стороною захисту не зазначено, який вплив має невідкриття вищевказаної постанови у порядку ст. 290 КПК України, а лише констатувалося, що через невідкриття вказаної постанови зібрані органом досудового розслідування докази є недопустимими.

Касаційний кримінальний суд в складі Верховного Суду у постанові по справі № 426/22634/18 (провадження № 51-4102 км 21) від 24 січня 2022 року, зазначив, що невідкриття стороні захисту постанов про призначення прокурора (групи прокурорів) на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не зумовлює визнання доказів отриманих під час досудового розслідування недопустимими.

Крім того, суд зазначає, що докази на стадії судового розгляду долучались окремо шляхом розшивання матеріалів провадження та зазначена постанова була долучена за клопотанням сторони захисту при новому судовому розгляді, тому у суду наразі відсутні сумніві щодо достовірності такої постанови.

З огляду на викладене, підстави для визнання недопустимими всіх доказів, отриманих під час досудового розслідування, на які вказувалося стороною захисту з підстав невідкриття постанови про призначення групи прокурорів, відсутні.

Неодноразово в ході судового розгляду обвинуваченим вказувалось на порушення слідчих у даному кримінальному провадженні. Судом вказана інформація перевірена, шляхом надання відповідного запиту та встановлено, що згідно до постанови від 26.03.2022 кримінальне провадження№0000344 від 07.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Щодо твердження сторони захисту про закінчення строків досудового розслідування, суд зазначає, що з урахуванням того, що ОСОБА_5 06.03.2017 повідомлено про підозру, 25.07.2017 ОСОБА_5 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та 27.07.2017 стороні захисту відкрито доступ до матеріалів досудового розслідування, що не включається в строки, передбачені ст.219 КПК України, а 17 травня 2017 року обвинувальний акт надійшов до суду, строк досудового розслідування у даному провадженні не пропущено.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про визнання недопустимим протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.02.2017, а також додатків до нього, оскільки слідчим не зазначено за допомогою, яких саме спеціальних технічних засобів здійснювалися заміри, на який технічний пристрій здійснювалося фотографування, також не зазначено носіїв інформації, на якому збережені фотографії місця ДТП, а також на виготовленій фототаблиці відсутні підписи осіб, які брали участь у слідчій дії (т.9, а.с.106), суд зазначає наступне.

За змістом статей 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, що проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з вимог статті 87 КПК України, суд зазначає, що проведення огляду місця події, не несе порушення конституційних прав обвинуваченого, при цьому у протоколі зазначено, що огляд проведено з використанням фотоапарату, а тому не зазначення марки технічного пристрою за допомогою якого здійснювалося фотографування,не тягне визнання доказу недопустимим. При цьому фактично за змістом встановлених даних в ході огляду місці ДТП, не відповідності певних обставин відображених в протоколі огляду дійсним обставинам, сторона захисту не висловлювала.

Отже, підстав для визнання протоколу огляду місця події від 24.02.2017 недопустимим, не встановлено.

Суд також зазначає, що тлумачення частини 1 статті 87 КПК України в частині визнання недопустимими похідних доказів призводить до висновку, що це правило може бути застосовано до похідних доказів лише у разі, якщо первісні докази визнані недопустимими на підставі частин 1-3 статті 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме собою не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК України.

Крім того, застосовуючи правило частини 1 статті 87 КПК України в частині визнання недопустимими похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в доказі, що визнаний ним недопустимим відповідно до частини 1 статті 87 КПК.

Суд зазначає, що сторона захисту просить визнати недопустимим доказ, а саме протокол огляду місця події, роблячи посилання на доктрину «Плодів отруйного дерева», сформульованим Європейським судом з прав людини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Однак, для того, щоб можна було вважати, що певний доказ був отриманий з порушенням та може бути визнаний недопустимим або таким, що являється «плодом отруйного дерева» інформація, що міститься у недопустимому доказі, має доводити обставини, які необхідно встановити для здійснення такої процесуальної дії.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги посилання сторони захисту про недопустимість вказаних доказів з підстав вказаних у клопотанні, оскільки вказана слідча дія проводились в межах кримінального провадження та щодо ДТП пов`язаного зі смертю ОСОБА_7 .

Таким чином, вказаний протокол огляду з наведеними у ньому відомостями виступає доказом для проведення в подальшому експертних досліджень.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про визнання недопустимим протоколу додаткового огляду місця події від 07.03.2017 (т.11, а.с.231-236), суд вважає, що в ході проведеного додаткового огляду істотних порушень прав людини, а також норм КПК, не допущено, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для визнання вказаного доказу недопустим.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказу - висновку комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи та судово -медичної експертизи № 5561/94 від 21.04.2017 (т.10, а.с.209-215), суд ураховує, що цей висновок цілком відповідає критеріям допустимості, визначених ст. 86 КПК України. Так, дослідженням висновку встановлено, що експертом досліджувались два варіанти розвитку подій за показаннями ОСОБА_5 та за вихідними даними, які встановлені органом слідства. При цьому як в дослідницькій частині, так і у висновках дані варіанти викладені детально і стосовно кожного варіанту експертом надані відповідні висновки. Таким чином, відсутні підстави для визнання цього висновку недопустимим доказом.

При цьому, згідно протоколу огляду місця події ДТП від 24.02.2017 за участю понятих, експерта-автотехніка, спочатку було оглянуто місце ДТП та здійснено огляд автомобіля «Мазда», у результаті якого було встановлено зовнішні пошкодження автомобіля. При цьому, під час огляду автомобіля з нього нічого не вилучалося. Наведене свідчить, що метою цього огляду була фіксація слідів кримінального правопорушення шляхом візуального обстеження транспортного засобу, як предмета, що зберіг на собі його сліди, без проникнення до нього чи вилучення з автомобіля будь-яких предметів. Після проведення огляду на місці ДТП, вказаний автомобіль був направлений на майданчик тимчасового утримання.

Аналізуючи твердження сторони захисту про визнання недопустимими як доказів: висновку експерта № 395 від 01.03.2017 (т.10, а.с.237-242), висновку експерта № 94 від 21.04.2017 (т. 10, а.с.246-250), суд ураховує, що вказані позиції не містять об`єктивних даних, які б дозволяли зробити висновок про те, що вказані експертні дослідження були отримані не у передбачений законом спосіб.

Крім того суд зазначає, що згідно п. 1.1 Інструкції «Про проведення судово-медичної експертизи», затвердженої наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 судово-медична експертиза проводиться з метою дослідження на підставі спеціальних знань матеріальних об`єктів, що містять інформацію про обставини справи, яка перебуває в провадженні органів дізнання, слідчого, прокурора чи суду. Судово-медична експертиза виконується згідно з Законом України «Про судову експертизу», процесуальним законодавством, іншими законодавчими актами, міжнародними договорами та угодами про взаємну правову допомогу про співробітництво, що регулюють правовідносини у сфері судово-експертної діяльності, даною Інструкцією та нормативними документами, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України N 6 від17 січня1995 року.

Тобто, судово-медична експертиза - це науково-практичне дослідження, яке здійснюється за постановою уповноважених органів або за ухвалою суду судово-медичним експертом, в ході якого досліджуються конкретні об`єкти для вирішення конкретних медичних питань, які виникають при розслідуванні злочинів або при підозрі на вчинення злочину. У вказаних висновках експертів у повному обсязі відображено проведення дослідження. Обґрунтовані відповіді на кожне поставлене у постановах слідчого питання.

Згідно правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, п. 1.2. експертиза у відділі виконується з метою встановлення причини смерті, наявності, характеру і механізму виникнення тілесних ушкоджень, часу настання смерті та вирішення інших питань, що були поставлені органами дізнання, слідчого, прокурора та суду, та вирішення інших питань, які належать до компетенції даного виду судово-медичної експертизи; п. 1.3. Для досягнення мети використовуються знання в галузі судової медицини та інших медичних спеціальностей, застосовуються спеціальні лабораторні методи дослідження (гістологічні, медико-криміналістичні, токсикологічні тощо) і, якщо необхідно, вивчається медична документація, матеріали кримінальних та цивільних справ;п. 1.4. експертиза у відділі проводиться за постановою або за письмовим відношенням особи, що проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді, а також за ухвалою суду; п. 1.5. виконувати експертизи у відділі можуть працівники бюро, які мають вищу медичну освіту, пройшли підготовку з судово-медичної експертизи; п. 1.7. об`єктами експертизи у відділі є трупи (частини трупа) осіб, що вмерли насильницькою смертю, раптово або при нез`ясованих обставинах, а також трупи невстановлених осіб.

Таким чином, відсутні підстави для визнання висновків експерта № 395 від 01.03.2017 та висновку експерта № 94 від 21.04.2017 (т. 10, а.с.246-250), недопустимими доказами.

Надаючи оцінку позиції сторони захисту про необхідність визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту (т.11,а.с.17-23), суд дійшов висновку, що така позиція сторони захисту ґрунтується на суб`єктивній оцінці вказаного доказу та не відповідає даним, наявним у досліджених доказах.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Отримані під час такої слідчої (розшукової) дії відомості не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом, який суд зобов`язаний оцінити за правилами, визначеними в ст. 94 КПК, як окремий самостійний доказ.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від учасника кримінального провадження.

Статист при проведенні слідчого експерименту є факультативним учасником, вимог до особи статиста КПК України не містить. Статист не є самостійним учасником слідчого експерименту, й чинним КПК не передбачено обов`язку вносити дані про особу, яка виконувала роль статиста, в процесуальні документи.

Таким чином, слідча дія проведена згідно з вимогами ст. 240 КПК, а складений за результатами її проведення протокол відповідає приписам статей 104, 105 КПК, та є належним доказом у справі.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом висновку експерта № 1076/1077-17 від 29.03.2017, оскільки слідчим не забезпечено присутність учасників процесу під час проведення судової експертизи, а також в ході проведення експертизи оглянуто транспортний засіб, який належить ОСОБА_5 був проведений без попередньої його згоди, суд дійшов наступного.

Доводи обвинуваченого стосовно того, що було порушено його права при проведенні експертизи, а також не було роз`яснено його процесуальних прав є надуманими, оскільки це не призвело до обмеження обвинуваченого у користуванні своїми процесуальними правами, який на стадії досудового слідства буз забезпечений правовою допомогою захисників, при цьому, обвинувачений не зазначив у чому саме полягає порушення його права під час призначення та проведення відповідної експертизи, з урахуванням того, що при призначенні та проведенні експертиз не передбачено обов`язкової участі підозрюваного.

Згідно зі ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до положень ст. 243 КПК України сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової. Крім того, ст. 244 КПК України передбачає можливість сторони захисту звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи.

Варто зауважити, що в деяких випадках, передбачених КПК України, судові експертизи є обов`язковими, їх проведення не залежить від ініціативи того чи іншого учасника кримінального провадження.

Отже, орган досудового розслідування відповідно до приписів кримінального процесуального закону наділений правом вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо вважає, що вказане сприятиме ходу досудового розслідування в цілому. Разом з тим суд звертає увагу, що положення КПК України, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право у змагальній процедурі самостійно визначати, які докази слід надати для обстоювання своєї позиції перед судом.

Суд наголошує, що всупереч доводам сторони захисту, КПК України не покладає на слідчого обов`язку повідомляти підозрювану особу про проведення експертизи, така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 565/1354/19, провадження № 51-443 км 20, від 25 вересня 2023 року у справі № 165/93/22, провадження № 51-3601 км 23.

Крім того, суд також зауважує, що автомобіль «Мазда 6», належний ОСОБА_5 , вилучений в ході огляду місця події ДТП, що зафіксовано в протоколі огляду від 24.02.2017 та передано на спеціальний майданчик, де в ході проведення експертизи автомобіль був досліджений експертом.

Огляд автомобіля експертом здійснено в ході проведення експертизи, здійснений суто з метою з`ясування та фіксації технічного стану, в якому перебуває знаряддя вчинення злочину, пошкоджень та характерних ознак транспортного засобу після ДТП, слідової інформації про обставини події на ньому, стан його окремих вузлів, агрегатів та органів керування безпосередньо після ДТП. Оскільки такий огляд відбувається без вилучення будь-яких предметів та не з метою їх відшукання, то істотно відрізняється від тих оглядів транспортного засобу, проведення яких вимагає дотримання підстав та правил, передбачених ст.ст.233, 234, 237 КПК України.

У даному конкретному випадку огляду автомобіля не притаманні ознаки примусової слідчої дії, що порушує недоторканність іншого володіння особи (транспортного засобу), а тому він не потребує дозволу слідчого судді.

Така позиція викладена в постанові Верховного суду від 22.09.2022 у справі № 760/14008/17, провадження № 51-247км22.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про визнання недопустими висновків експертів: №6/10.1-175 від 01.03.2017, № 6/10.2-170 від 12.04.2017 (т.11, а.с.237-242, 249-253), суд зазначає, що вказані експертизи проведені згідно вимог КПК, висновки експертів є повними, логічними та послідовними. При призначенні та проведенні експертиз, при проведенні яких участь підозрюваного не була обов`язковою, права підозрюваного не порушено. Експертиза проведена у належному експертному закладі, атестованим експертом.

Щодо клопотань сторони захисту про визнання недопустимими доказів: висновку експерта № 1035е від 06.04.2017, висновку експерта № 1035е від 06.04.2017, висновку № 395 від 01.03.2017, висновку № 6/10.1-175 (т.11, а.с.243-248, т.12, а.с.66-78), суд зазначає, що судом надана оцінка вказаних доказів, з урахуванням раніше поданих аналогічних клопотань сторони захисту щодо визнання вказаних доказів недопустимими, вказані докази є належними та допустимими, отримані у визначений КПК України спосіб та судом не встановлено підстав для визнання їх недопустимими.

Доводи, викладені стороною захисту у клопотанні про визнання недопустимими доказів: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.02.2017, протоколу додаткового огляду від 07.03.2017, протоколу проведення слідчого експерименту від 10.03.2017, висновку експерта № 395 від 01.03.2017, висновку експерта № 1035е від 06.04.2017, висновку комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи та судово-медичної експертизи № 5561/94 від 21.04.2017, висновку експерта № 94 від 21.04.2017; висновку експерта № 6/10.1-175 від 01.03.2017, висновку експерта за результатами судової транспортно -трасологічної та авто технічної експертизи № 1076/1077 - 17 від 29.03.2017, висновку експерта № 2452 від 09.03.2017, висновку експерта № 363 від 14.03.2017, висновку експерта № 346 від 14.03.2017, висновку експерта № 6/10.2 -170 від 12.04.2017, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання вказаних доказів недопустимими, з мотивів, які викладені вище в мотивувальній частині вироку, при наданні оцінки вказаним доказам, кожному окремо.

Підстави для визнання незаконним вручення обвинувального акту ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження з порушенням вимог п. 13 ч. 2 ст. 36 КПК України, в судовому засіданні не встановлено з урахуванням досліджених матеріалів кримінального провадження.

При цьому, розглядаючи вказані вище перелічені клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, суд вважає необхідним зазначити, що при розгляді вказаних клопотань, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що мета викладення мотивів рішення полягає в тому, щоб показати сторонам, що їх почули. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватися прав сторони захисту (RuizTorijav. Spain, 9 December 1994, § 29, SeriesA, no. 303-A). Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання (VandeHurkv. theNetherlands, 19 April 1994, § 61, SeriesA, no. 288), проте з рішення має бути зрозуміло, що головні проблеми, порушені у справі, було вивчено (Boldeav. Romania, 15 February 2007, § 30, no. 19997/02).

Надаючи оцінку інкримінованій ОСОБА_5 обставині, що 24 лютого 2017 року, приблизно о 00:10, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тим самим заздалегідь позбавивши себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку та її зміни, керуючи технічно справним автомобілем «MAZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по пр. Пушкіна з боку вул. Філософської в напрямку вул. Шмідта в м. Дніпро, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 87 КПК України, недопустими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав і свобод людини і основоположних свобод, зокрема такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

Згідно ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського Суду у справі «Парріс проти Кіпру», встановлено, що порушення національного законодавства під час збирання доказів є беззаперечною підставою для визнання таких доказів недопустимими.

Судом досліджено в судовому засіданні подані стороною обвинувачення докази, а саме:

- ухвалу слідчого судді Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська ОСОБА_20 від 27.02.2017, відповідно до якої старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_32 надано тимчасовий доступ та можливість вилучення крові ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , під час госпіталізації останнього до відділення політравми КЗ «Дніпропетровська клінічна лікарня № 16» ДОР» (т.10, а.с.22);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 03.03.2017, згідно з яким, слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_33 в приміщенні КЗ «ДНД» ДОР, за адресою: м. Дніпро, вул. Новосільна, 2, у присутності завідуючої,за участю понятих, на підставі ухвали слідчого судді, вилучено флакон із речовиною бурого кольору - № 145; 1729 (т.10, а.с.29);

- копію запису в журналі реєстрації прийому біологічних зразків 27.02 у ОСОБА_5 в приміщенні 16 МЛ відібрано біологічний матеріал - кров (т.10, а.с.27);

- інформацію КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради від 05.06.2020 за № 1118, зразки крові ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , передані з КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16 ДОР» до підприємства 27.02.2017 для проведення хіміко-токсикологічного дослідження на вміст алкоголю. Цей факт зафіксовано в журналі реєстрації зразків біологічного матеріалу в лабораторії КП «ОМПЦЛЗ ДОР». Зразки були доставлені без порушень правил упаковки і оформлення. Надати копію направлення на токсикологічне дослідження крові ОСОБА_5 не має можливості, так як термін зберігання цих документів закінчився. Вилучення зразків крові ОСОБА_5 працівниками поліції було здійснено, але точний час вилучення зразка вказати неможливо у зв`язку з тим, що час збереження документів, де фіксують дану процедуру вийшов (т.10, а.с.26), дійшов висновку, що відібрання біологічних зразків, а саме крові ОСОБА_5 , відбулося з порушенням ст. 245 КПК України. Оскільки, судом на підставі досліджених в судовому засіданні доказів: письмових матеріалів, показів свідка, відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції, встановлено, що ОСОБА_5 від надання для дослідження зразків крові категорично відмовився. Відібрання зразків крові у ОСОБА_5 добровільно, або на підставі ухвали слідчого судді не відбулось. Крім того, в ході досудового розслідування, слідчий у кримінальному провадженні, отримавши дозвіл слідчого судді на тимчасовий доступ до речей і документів, а саме на вилучення зразків крові ОСОБА_5 у відділенні політравми КЗ «Дніпропетровська клінічна лікарня № 16» ДОР», фактично вилучив біологічний матеріал, флакон із речовиною бурого кольору в приміщенні КЗ «ДНД» ДОР, тобто у медичній установі, у якій дозволу на вилучення речей і документів надано не було.

З викладених мотивів судом з числа письмових доказів по кримінальному провадженню відкидається ряд процесуальних документів, які стосуються відібрання зразків крові у ОСОБА_5 та відповідно, суд дійшов висновку про недопустимість доказу - висновку експерта № 2452 від 09.03.2017 - згідно з яким при судово - токсикологічному дослідженні газо-хромоторгафічним методом доставленої крові від ОСОБА_5 , виявлений етиловий спирт у концентрації 1,71 %о, дана кількість етилового алкоголю у крові відноситься до середнього ступеня алкогольного сп`яніння (т.1, а.с.220-222). З огляду на викладене, керуючись положеннями ст. 62 Конституції України щодо необхідності тлумачення всіх сумнівів на користь обвинуваченого, суд визнає недоведеним твердження сторони обвинувачення про керування ОСОБА_5 24.02.2017 приблизно о 00:10 транспортним засобом «MAZDA 6» у стані алкогольного сп`яніння.

За вказаних вище підстав, суд вважає обґрунтованим клопотання сторони захисту (т.11,а.с.24-30, т.11, а.с.31-35) та визнає недопустимими доказами висновок експерту № 363 від 14.03.2017, відповідно до якого кров ОСОБА_34 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т.1,а.с.214-215) та висновок експерта № 346 від 14.03.2017, відповідно до якого на двох марлевих серветках зі змивами з автомобіля (з керма та водійської двері), встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні слідів крові на двох марлевих серветках зі змивами з автомобіля (з керма та водійської двері) виявлений антиген А, що не виключає можливості походження крові у зазначених об`єктах від особи (осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В, у тому числі можливо і від ОСОБА_5 (т.1, а.с.217-219).

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом в контексті рішень ЄСПЛ означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, допитавши потерпілих, свідків, керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст.17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини поза розумним сумнівом, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст.321 КПК України здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст.337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту,суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Так обвинувачений ОСОБА_5 вчинив необережний тяжкий злочин.

ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліках у лікарів-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, має на утриманні дитину, яка потребує стороннього догляду.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є добровільна матеріальна допомога сім`ї загиблого.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, особу обвинуваченого, його ставлення до події кримінального правопорушення, позицію потерпілих щодо покарання, наслідки у вигляді смерті людини, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті КК України за якою кваліфіковані його діяння у вигляді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами. Вирішуючи питання щодо строку покарання, суд зазначає що за вироком від 31.07.2018 ОСОБА_5 було призначено покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Зазначений вирок суду ухвалою апеляційного суду від 19.11.2019 було скасовано у зв`язку з суттєвими порушеннями вимог КПК України, допущених під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 416 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. Таким чином, суд процесуально позбавлений можливості призначити покарання розміром більше ніж 6 років 6 місяців позбавлення волі. Разом з тим, при новому розгляді судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання та встановлено обставину, що пом`якшує покарання, на відміну від вироку суду від 31.07.2018. Таким чином, за таких обставин, строк призначеного покарання має бути суттєво меншим ніж за вироком суду від 31.07.2018 щодо ОСОБА_5 .

При цьому, саме покарання у вигляді позбавлення волі та позбавлення права керування транспортними засобами, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що у повній відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Підстав для застосування ст.ст.69,75 КК України судом не встановлено. Щодо позовної заяви, поданої представником потерпілої ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_35 - про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди в сумі 360092,94 гривень, яка складається з: витрат на організацію та проведення поховання у розмірі 916,74 грн; майбутніх витрат на встановлення меморіального комплексу ОСОБА_7 у розмірі 239330 грн; витрат на придбання предметів та послуг похоронного призначення у розмірі 31779, 20 грн; витрат на обслуговування поминального обіду у загальному розмірі 8400 грн; витрат на обслуговування поминального заходу у розмірі 11017 грн; лікування сина ОСОБА_36 протягом 3 місяців у розмірі 41560 грн; майбутніх витрат на лікування сина ОСОБА_36 у розмірі 27090 грн.; стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_9 щомісячно суми у розмірі 3200,00 гривень, до досягнення її донькою - ОСОБА_37 чотирнадцяти років; стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_38 щомісячно суму в розмірі 3200,00 гривень, до досягнення останньою двадцяти трьох років; стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_39 щомісячно суму в розмірі 3200,00 гривень, довічно; стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 250000,00 гривень, яку в судовому засіданні потерпіла підтримала, суд зазначає про наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль «MAZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить обвинуваченому ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «MAZDA 6» ОСОБА_7 загинув.

Розглядаючи вимогу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди в сумі 360092,94 гривень, яка складається з: витрат на організацію та проведення поховання у розмірі 916,74 грн; майбутніх витрат на встановлення меморіального комплексу ОСОБА_7 у розмірі 239330 грн; витрат на придбання предметів та послуг похоронного призначення у розмірі 31779, 20 грн; витрат на обслуговування поминального обіду у загальному розмірі 8400 грн; витрат на обслуговування поминального заходу у розмірі 11017 грн; лікування сина ОСОБА_36 протягом 3 місяців у розмірі 41560 грн; майбутніх витрат на лікування сина ОСОБА_36 у розмірі 27090 грн., суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з частинами 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України.

Таким чином, розглядаючи вимогу про стягнення з ОСОБА_5 загальної суми матеріальної шкоди, суд дійшов висновку, що на користь потерпілої ОСОБА_9 , яка є дружиною померлого ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , слід стягнути документально підтверджені витрати на поховання ОСОБА_7 , а саме витрати: у сумі 916,74 грн (витрати на поховання померлого, що підтверджується копією договору замовлення на організацію та проведення поховання № 261169 від 25 лютого 2017 року, укладеного між ОСОБА_9 та КП «Ритуальна служба» ДМР та копією фіскального чеку на суму 916,74 грн), у сумі 31799, 20 грн (витрати на придбання-оформлення предметів та послуг похоронного призначення, що підтверджено копією рахунку-замовлення на придбання-оформлення предметів та послуг похоронного призначення), тобто у загальній сумі 32695, 94 грн, у межах заявлених позовних вимог.

Майбутні витрати на встановлення меморіального комплексу, витрати на обслуговування поминальних обідів, стягненню не підлягають, оскільки витрати на проведення поминальних обідів до витрат на поховання не належать, стягнення витрат на майбутнє Законом не передбачено.

Щодо стягнення витрат на лікування сина ОСОБА_36 у сумі 41560 грн, та майбутніх витрат на лікування сина у сумі 27090 грн, то такі витрати задоволенню не підлягають, у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю, а також враховуючи, що вони частково відносяться на майбутнє.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 на утримання доньки ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , щомісячно суми в розмірі 3200 грн, до досягнення останньою двадцяти трьох років, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

В судовому засіданні відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є дочкою померлого ОСОБА_7 .

Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , щомісячно суми у розмірі 3200,00 грн., до досягнення ОСОБА_37 18 років.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 суми у розмірі 3200 грн на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , чотирнадцяти років, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині, оскільки потерпілою ОСОБА_9 не доведено, що на момент смерті чоловіка ОСОБА_7 вона перебувала на його утриманні.

Розглядаючи вимогу потерпілої про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_39 щомісячно суму в розмірі 3200,00 гривень, довічно, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки дитина ОСОБА_42 не є сином померлого ОСОБА_7 , тому в розумінні ст. 1200 ЦУ України не є особою, яка має право на відшкодування шкоди. При цьому, суд зазначає, що позивач ОСОБА_9 не позбавлена права звертатися з позовами до суду на утримання дитини до батька цієї дитини.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 250000,00 гривень, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, п. 9. зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що смертю ОСОБА_7 його дружині ОСОБА_9 та дітям, заподіяно моральну шкоду, яка полягає у втраті найближчої людини, моральних та фізичних стражданнях внаслідок цього, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, порушення звичного способу життя, перенесення моральних страждань від безповоротної втрати найріднішої людини. Усі ці негативні психологічні процеси виникли у потерпілої, як наслідок утрати чоловіка, та необхідністю у зв`язку з чим самостійно виховувати, утримувати та забезпечувати дітей. У зв`язку зі смертю чоловіка потерпілій доводиться самостійно змінювати раніше звичний та налагоджений для неї уклад життя.

Моральні страждання потерпілої виражається у перенесенні нею душевних страждань від непоправної втрати та назавжди порушеному нормальному способу її життя.

Таким чином, керуючись принципами розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заподіяної злочином моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та стягненню в сумі 200000 грн.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_5 належить стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів, а саме: 6696,00 гривень - за проведення комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи та судово-медичної експертизи № 5561/94 від 21 квітня 2017 року; 5952,00 гривень - за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 1076/1077-17 від 29 березня 2017 року; 703,68 гривень - за проведення автотехнічної експертизи № 6/10.1-175 від 01 березня 2017 року; 703,68 гривень - за проведення автотехнічної експертизи № 6/10.1-170 від 12 квітня 2017 року.

Речові докази у справі відсутні.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2017 накладено арешт на майно: автомобіль «MAZDA» реєстраційний номер НОМЕР_6 , який належить громадянину ОСОБА_5 .

Оскільки з винесенням вироку суду закінчується судовий розгляд кримінального провадження, одночасно з ухваленням судового рішення, суд вирішує питання про скасування арешту майна та вважає за необхідне накладений арешт на вищезазначене майно скасувати.

Стосовно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 31 серпня 2017 року по 03 грудня 2019 року. У подальшому вказаний запобіжний захід було змінено на домашній арешт. Далі обраний обвинуваченому запобіжний захід було змінено на особисте зобов`язання.

Що стосується порядку зарахування обвинуваченому ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), згідно якої, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переважаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається. Як встановлено судом, ОСОБА_5 вчинив злочин 24.02.2017, 31.08.2017 відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_5 тримався під вартою до 03.12.2019. Враховуючи зазначені обставини, а також положення ч.ч. 1, 4 ст. 5 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку - один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII), та вважати ОСОБА_5 таким, що повністю відбув основне покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання - скасувати. Строк обчислення додаткового покарання ОСОБА_5 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370, 373, 374, 376, 394 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 31 серпня 2017 року по 03 грудня 2019 року, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні попереднього ув`язнення (в редакції Закону України № 838-VIII), і, враховуючи повне фактичне відбуття ним призначеного основного покарання, вважати ОСОБА_5 таким, що повністю відбув основне покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання - скасувати. Строк обчислення додаткового покарання ОСОБА_5 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Позовну заяву представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_43 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 32695 (тридцять дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки в рахунок відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди на користь ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_7 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 щомісячно суму у розмірі 3200,00 (три тисячі двісті) гривень на користь ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_7 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , до досягнення її донькою - ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вісімнадцяти років.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 200000 (двісті тисяч) гривень в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди на користь ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_7 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення. Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на залучення експертів, а саме: за проведення комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи та судово-медичної експертизи № 5561/94 від 21 квітня 2017 року у сумі 6696 грн.; за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 1076/1077-17 від 29 березня 2017 року у сумі 5952 грн.; за проведення автотехнічної експертизи № 6/10.1-175 від 01 березня 2017 року у сумі 703 грн 68 коп; за проведення автотехнічної експертизи № 6/10.1-170 від 12 квітня 2017 року у сумі 703 грн 68 коп. Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.03.2017 на майно: автомобіль «MAZDA» реєстраційний номер НОМЕР_6 , який належить громадянину ОСОБА_5 , повернувши майно власнику.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня оголошення вироку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1