Справа № 163/2731/23
Провадження № 1-кп/163/50/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль кримінальне провадження № 0000257 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , що проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, середньої освіти, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, фізичної-особи підприємця, згідно із ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2861 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 близько 22:50 години 02 серпня 2023 року, керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 , на ділянці дороги Т-0302, по вулиці Шевченка в селі Згорани Ковельського району Волинської області, в порушення ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.п.1.5, 1.10, 2.3б, д, 2.9а, 12.3, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху був неуважний, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою для того, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, проявив грубу неуважність, а саме з урахуванням дорожніх умов, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, рухаючись із перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, не вірно відреагував на перешкоду для руху у вигляді пішохода, якого водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїжджу частину дороги по пішохідному переході з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.2861 КК України.

У суд кримінальне провадження надійшло у формі обвинувального акту.

В підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_6 подали угоду про примирення.

Згідно із цією угодою ОСОБА_4 повністю визнає вчинення інкримінованого йому злочину за фактичними обставинами і погоджується з кваліфікацією його дій.

В угоді сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками її укладення та невиконання.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст.2861 КК України на підставі ч.1 ст.69 КК України більш м`якого виду, ніж передбачено санкцією цієї статті у вигляді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд бере до уваги таке.

За інкримінованим обвинуваченням ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим повністю.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України віднесений до категорії нетяжких. Погоджена сторонами угоди міра покарання більш м`якого виду, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.2861 КК України, достатньо обґрунтована наявністю підстав для застосування ч.1 ст.69 КК України, в тому числі з огляду на пом`якшуючі обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків) та фактичні обставини інкримінованого злочину.

Судом встановлено, що обвинувачений і потерпілий цілком розуміють положення ч.5 ст.474 КПК України, в тому числі, щодо права на судовий розгляд та щодо обмежень у правах, а також усвідомлюють наслідки невиконання угоди відповідно до ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Про це заявили в судовому засіданні обвинувачений і потерпілий, а також свідчать вивчені судом матеріали кримінального провадження, в тому числі, подана в підготовчому судовому засіданні заява потерпілого, в якій він зазначив, що повністю примирився із обвинуваченим, матеріальна та моральна шкода відшкодована у повному обсязі, жодних претензій до обвинуваченого не має.

Таким чином, судом встановлено, що умови угоди відповідають положенням ст.471 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України та КК України, зокрема, ст.ст.65, 69 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

В підготовчому засіданні прокурор заперечив щодо визначеного сторонами покарання на підставі ст.69 КК України, просив відмовити у затвердженні угоди.

Обвинувачений і потерпілий вважали за необхідне затвердити угоду, та погодились на призначення узгодженого покарання.

Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів належить вирішити згідно зі ст.100 КПК України.

На підставі ст.124 КПК України судові витрати на проведення експертиз слід покласти на обвинуваченого.

Під час досудового розслідування запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано у вигляді особистого зобов`язання, строк якого збіг 30 грудня 2023 року і у встановленому порядку не продовжувався. Клопотання про обрання запобіжного заходу в судовому засіданні не заявлено, а суд не вбачає підстав для його застосування з власної ініціативи.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 474, 475, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в :

Угоду про примирення від 07 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000257, укладену між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2861 КК України, і на підставі ч.ч.1, 2 ст.69 КК України призначити йому покарання у виді 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Долю речових доказів вирішити таким чином:

- пластикові частини (деталі чорного кольору), уламок передньої решітки від транспортного засобу чорного кольору із металевим вставками, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП N?1 Ковельського РУП ГУНІ у Волинській області, - знищити;

- результати магнітно-резонансної томографії від 09.08.2023 року та висновок спеціаліста, які були надані ОСОБА_6 та зберігаються при матеріалах кримінального провадження, повернути ОСОБА_6 ;

- автомобіль «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на спеціальному майданчику для автомобілів ВП N?1 Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, та свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_2 , що зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - повернути ОСОБА_4 , знявши накладений ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 11 серпня 2023 року арешт;

- кросівки білого кольору, чорні шорти, чорну куртку «NIKE», які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП N?1 Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, повернути ОСОБА_6 , знявши накладений ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 11 серпня 2023 року арешт.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 7408 (сім тисяч чотириста вісім) гривень 70 копійок судових витрат на проведення судової автотехнічної та інженерно транспортної експертизи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуючий : суддя ОСОБА_1