Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/451/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 зі змінами, та захисника ОСОБА_7 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2023 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Диківка, Знам`янського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого:

- вироком Світловодського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2001 року за ч.3 ст.140 КК України на підставі ст. 44 КК України з відстрочкою виконання покарання на 1 рік без виплати штрафу;

- вироком Світловодського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2003 року за ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. 25 липня 2013 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлений для відбування покарання, за вироком яким він засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 09 квітня 2016 року звільнений по закінченню строку відбування покарання;

- вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років; за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

За сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом частково складання призначених покарань ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07 грудня 2020 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за скоєння відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), вчиненого повторно, а також умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, з метою залякування потерпілого, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

Так, 08 жовтня 2020 року, близько 17 години, ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували біля будинку №98-А по вулиці Героїв України м. Світловодськ Кіровоградської області, де зустріли свого знайомого ОСОБА_12 .

Під час зустрічі між ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 з однієї сторони, та ОСОБА_12 , який збирав пляшки на вказаній території, виник конфлікт, який в подальшому переріс у бійку. В ході бійки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , наносячи один одному тілесні ушкодження, впали на землю.

Знаходячись біля ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , ОСОБА_8 помітив у ОСОБА_12 мобільний телефон, яким вирішив відкрито заволодіти.

Діючи з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, розуміючи, що його протиправні дії помітні для потерпілого, скориставшись тим, що ОСОБА_12 під час бійки з ОСОБА_10 знаходячись на землі тримав останнього за руки та не міг чинити опір, ОСОБА_8 відкрито дістав із кишені куртки ОСОБА_12 мобільний телефон моделі «NOKIA 2690», вартістю 415 грн., разом з грошовими коштами в сумі 1200 грн., тим самим відкрито заволодів вказаним майном потерпілого.

Продовжуючи свої протиправні дії та усвідомлюючи, що вони помітні потерпілому, не реагуючи на вимоги ОСОБА_12 повернути його майно, утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1615 грн., тобто, вчинив відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Крім того, 07 грудня 2020 року у вечірній час, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , для подальшого спільного вживання спиртних напоїв, маючи при собі літр самогону, прибули до квартири АДРЕСА_2 до свого знайомого ОСОБА_14 , де з дозволу останнього та разом з ним, і його співмешканкою ОСОБА_15 , стали розпивати спиртні напої.

В ході спільного розпиття спиртних напоїв ОСОБА_15 повідомила присутнім, що її співмешканець ОСОБА_14 вчиняє сімейні сварки, постійно принижує та б`є її.

Через повідомлене ОСОБА_15 , між присутніми виник конфлікт, під час якого ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи з метою залякування потерпілого шляхом спричинення йому тілесних ушкоджень для припинення конфлікту, наніс ОСОБА_14 , декілька ударів руками та ногами в область голови та грудної клітини, внаслідок яких ОСОБА_14 припинив чинити опір.

В результаті умисно протиправно нанесених руками та ногами ударів, ОСОБА_8 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді:

1. перелому грудини на рівні другого ребра, переломів зліва: 2-6 ребер на рівні середньо-ключичної лінії (прямі) від згинання, переломів справа: 2-7 ребер по окологрудній лінії (прямі) від згинання, 3-6 ребер по середньо-пахвовій (непрямі) від вигину, які згідно висновку судово-медичного експерта №232 від 08 грудня 2020 року по роздільності несуть в собі ознаки середнього ступеню тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я, проте у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення;

2. забійної рани у лівій надбрівній дільниці, садна на носі, перелому хрящів носу, множинні крововиливи під шкіру, м`яку тканину та підшкірно-жирову клітковину голови; 5 крововиливів на тильній поверхні правої кисті; 3 крововиливи на тильній поверхні лівої кисті; 2 крововиливи на розгинальній поверхні правого передпліччя; 2 крововиливи на передній середньої частини лівого плеча крововиливи на грудній клітці, крововилив у бризжейку тонкої кишки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок завданих ОСОБА_8 руками та ногами ударів потерпілому, згідно висновку судово-медичного експерта №232 від 08 грудня 2020 року, від травматичного шоку, викликаного сукупністю всіх наявних тілесних ушкоджень, в присутності прибувшего на місце події лікаря швидкої медичної допомоги, 07 грудня 2020 року близько 18 години 09 хвилин настала смерть ОСОБА_14 .

Не погоджуючись з рішенням районного суду прокурор в зміненій апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115 та ч. 2 ст. 186 КК України, призначити йому покарання за ч.1 ст. 115 КК України 10 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі, відповідно до ч.1ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ухвалюючи вирок суд першої інстанції та обґрунтовуючи мотиви зміни правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України зазначив, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи сторони обвинувачення, викладені в обвинувальному акті, про те, що у обвинуваченого з мотивів образи та агресії, виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство потерпілого.

Судом, відповідно до роз`яснень судово-медичного експерта, зазначено, що смерть потерпілого настала через деякий час після спричинення йому ударів в грудну клітину, протягом десятків хвилин, від травматичного шоку, викликаного сукупністю всіх наявних ушкоджень. Основну роль в настанні смерті зіграли переломи ребер та грудини, які і призвели до настання смерті. Інші ушкодження не перебувають в причинному зв`язку зі смертю. Тілесні ушкодження внаслідок яких виникли переломи ребер та грудини, були спричинені тупими предметами, якими могли бути руки і ноги людини, та могли бути завдані в короткий проміжок часу, протягом однієї хвилини. ОСОБА_8 наніс потерпілому незначну кількість ударів, але саме від його ударів виникли тілесні ушкодження внаслідок яких і настала смерть потерпілого. Судом зазначено, що стороною обвинувачення, не було зазначено, як в обвинувальному акті, так і в судовому засіданні не доведено мотивів образи, з яких обвинувачений вирішив позбавити життя потерпілого та яку він переслідував мету, та що вплинуло на прийняття такого рішення. Метою спричинення обвинуваченим ударів потерпілому суд визнав його бажання залякати ОСОБА_14 для того, щоб той припинив принижувати та ображати співмешканку та перестав конфліктувати і виганяти присутніх з квартири.

Судом констатовано, що ОСОБА_8 , маючи реальну можливість продовжувати наносити удари руками та ногами потерпілому, припинив наносити йому удари коли той припинив конфлікт, продовженню злочинних дій, за наявності намірів на позбавлення життя потерпілого, обвинуваченому ніщо не заважало.

На думку сторони обвинувачення, судом не враховано, що обвинувачений наносив потерпілому тілесні ушкодження із значною силою у життєво важливі органи, до тих пір поки його протиправні дії не припинив свідок ОСОБА_13 , який відтягнув ОСОБА_8 від лежачого на підлозі потерпілого, сам ОСОБА_8 добровільно не припиняв наносити тілесні ушкодження ОСОБА_14 , що підтверджується показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 наданими у судовому засіданні. Тобто, ОСОБА_8 мав намір саме позбавити життя. Крім того, потерпілий помер через кілька хвилин після нанесення йому тілесних ушкоджень. Як при проведенні досудового розслідування, так і під час судового розгляду, не добуто будь-яких даних про те, що дії потерпілого загрожували життю обвинуваченого.

Крім того, прокурор зазначає, що має місце невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості.

Зазначає, що ОСОБА_8 скоїв умисний особливо тяжкий злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та умисний тяжкий злочин, характеризується негативно, злочин скоєно відносно особи похилого віку.

Під час судового розгляду кримінального провадження вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнавав, з метою уникнення, передбаченої кримінальним законом відповідальності, надавав неправдиві свідчення з приводу обставин злочинів, зазначав, що мобільний телефон у потерпілого не забирав та умислу на вбивство потерпілого не мав, його покази були спростовані зібраними під час досудового слідства та дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами. Також ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Факт наявності судимостей у ОСОБА_8 свідчить про те, що він будучи раніше судимою особою належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову скоїв умисні тяжкі та особливо тяжкі кримінальні правопорушення.

Враховуючи викладене, а також відношення обвинуваченого до скоєного, його поведінку після вчиненого злочину, прокурор вважає, що суд при наявності у ОСОБА_8 обтяжуючої вину обставини, факту невизнання вини та притягнення раніше до кримінальної відповідальності, призначив останньому покарання, яке є м`яким та недостатнім для його виправлення та попередження в подальшому вчинення нових кримінальних правопорушень.

Прокурор виходячи з наведених обставин вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд ухвалюючи вирок та обґрунтовуючи мотиви зміни правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України безпідставно зазначив, що ОСОБА_8 діяв спричиняючи тяжкі тілесні ушкодження з метою залякування потерпілого з метою припинення конфлікту.

Дане твердження суду не відповідає дійсності та дослідженим під час судового розгляду кримінального провадження доказам. Так, жоден із допитаних у суді свідків які були очевидцями скоєння кримінального правопорушення не вказували на наявність такого мотиву у обвинуваченого ОСОБА_8 .

Отже у даному випадку відсутня така кваліфікуюча ознака, як нанесення тілесних ушкоджень з метою залякування потерпілого.

Більш того, фактичні обставини справи також не вказують на наявність у обвинуваченого мотиву залякування потерпілого, зокрема кількість спричинених тілесних ушкоджень (20 травмуючих контактів) нанесені у життєво важливі органи з великою силою та інтенсивністю за короткий проміжок часу (до 10 хв.) у тому числі взутою ногою, лежачій на підлозі людині, яка не в змозі була чинити опір та відразу померла від травматичного шоку, вказує на наявність умислу, саме на скоєння вбивства, і ніяким чином не на залякування.

Судом у вироку невірно зазначено, що ОСОБА_8 наніс потерпілому декілька кількість ударів, але саме від його ударів виникли тілесні ушкодження, внаслідок яких і настала смерть потерпілого.

Разом з тим, вказані факти не відповідають матеріалам кримінального провадження, зокрема висновку судово- медичного експерта № 232 від 08.12.2020, згідно якого потерпілому було нанесено не менше двадцяти, потужних цілеспрямованих ударів руками та ногами у життєво важливий орган людини - голову та множинні удари руками та ногами по тулубу.

Так, судом не враховано, що обвинувачений наносив потерпілому тілесні ушкодження із значною силою у життєво важливі органи, до тих пір поки його протиправні дії не припинив свідок ОСОБА_13 , який відтягнув ОСОБА_8 від лежачого на підлозі потерпілого, сам ОСОБА_8 добровільно не припиняв наносити тілесні ушкодження ОСОБА_14 , що підтверджується показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 наданими у судовому засіданні. Тобто, ОСОБА_8 мав намір саме позбавити життя. Крім того, потерпілий помер через кілька хвилин після нанесення йому тілесних ушкоджень.

За таких обставин прокурор вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України та закрити кримінальне провадження із підстав, передбачених п.3 ч.3 ст.284 КПК України за не встановленнням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпання можливості їх отримання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороною обвинувачення дії ОСОБА_8 кваліфіковано, як умисне вбивство та просила призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Сторона захисту не погоджувалась із такою кваліфікацією та привела свої доводи.

В результаті судом кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою причетність до нанесення тілесних ушкоджень не заперечував, але вважав їх такими, що не могли потягнути наслідку у виді настання смерті потерпілого ОСОБА_16 , так як після нанесення йому двох ударів по голові та одного в область грудної клітини, той ще тривалий час був живим. Умислу на заподіяння смерті не мав. Удари наносив лише для того, щоб заспокоїти потерпілого і припинити його конфлікт із співмешканкою.

Від самого початку досудового розслідування ОСОБА_8 надавав однакові послідовні пояснення. За якими він вказував на те, що 07.12.20 дійсно спільно із ОСОБА_10 і ОСОБА_13 перебував вдома у потерпілого ОСОБА_14 , де також знаходилась його співмешканка ОСОБА_17 , спільно з ними вживали алкогольні напої. При цьому, ОСОБА_17 скаржилась, що ОСОБА_16 її ображає. Мав місце факт конфлікту між ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , у ході якого ОСОБА_18 наніс удари в обличчя ОСОБА_16 та спричинив йому тілесні ушкодження. Також ОСОБА_16 проявив агресію і до нього ( ОСОБА_19 ), тому він також наніс удари рукою в обличчя ОСОБА_16 та один удар у груди. Після припинення конфлікту пішов в іншу кімнату, де поставив на зарядку свій мобільний телефон та ліг спати. Вся компанія лишалась на кухні і продовжували пиячити. Через деякий час його розбудили і від ОСОБА_20 узнав, що ОСОБА_16 мертвий. Що з ним сталось не знає, так як коли йшов відпочивати, той був живий і навіть продовжував разом з іншими вживати спиртне. Не виключає, що коли він спав, інші члени компанії могли сильно побити ОСОБА_16 від чого він і помер.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_17 раніше була дружиною ОСОБА_18 . Тому вона скаржилась на ОСОБА_16 саме у його присутності, шукаючи у такий спосіб від нього захисту, чи навіть бажаючи помсти за свої образи. Мета її задуму була досягнута із лихвою. Тому вона під час досудового розслідування та судового розгляду обрала позицію - нічого не пам`ятати, так як фактично сама спровокувала конфлікт, наслідком якого і стала смерть ОСОБА_16 .

При оцінювані ситуації, яка виникла, слід звернути увагу, що ОСОБА_19 був у житлі ОСОБА_16 вперше, раніше він не був знайомий ні із ОСОБА_16 , ні із ОСОБА_17 . Неприязних відносин до них не мав. Виникає питання, із яких причин він мав би мотив та умисел на заподіяння смерті ОСОБА_16 . Він не заперечує факт завдання ОСОБА_16 двох ударів в обличчя та одного рукою у груди, але це сталось після того, як сам ОСОБА_16 виявив до нього агресивність, і навіть вже після того, як ОСОБА_18 першим наніс удари ОСОБА_16 , а потім ще спільно із ОСОБА_16 та іншими вживали алкоголь.

Що відбувалось коли ОСОБА_19 спав в іншій кімнаті, йому не відомо. Але слід прийняти до уваги, що мотив для помсти ОСОБА_16 , саме мав би бути у колишнього чоловіка співмешканки ОСОБА_16 , тобто у ОСОБА_18 . А так як ОСОБА_19 спав і нічого не бачив, це дозволило ОСОБА_18 та ОСОБА_20 оговорити його, знаючи його кримінальне минуле.

Не щирі показання зазначених осіб сприяли переведенню підозри із них на ОСОБА_19 . Зазначений факт оцінено не відповідно, що і спричинило концентрування обвинувачення на особі ОСОБА_19 .

Сумнівною є оцінка фактів наявності на одязі і взутті свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 слідів крові, яка може належати потерпілому.

Так, згідно висновку експерта № 4 від 15.01.21 (т.1 а.с. 246-250), на вилученому у ОСОБА_20 одязі (куртці, джинсових штанях та на напівчоботі) виявлено сліди крові, яка може походити від потерпілого, на вилученому у ОСОБА_18 одязі (куртці, джинсах та джемпері), висновок експерта № 5 від 15.01.21, також виявлено сліди крові, які можуть походити від потерпілого ОСОБА_16 .

Факт наявності слідів крові на напівчоботі ОСОБА_20 може вказувати на те, що саме він наносив потерпілому удари ногою в різні частини тіла.

Згідно ж висновку судово-медичної експертизи № 232-а від 27.01.21 (т.2 а.с. 34-37), який надано із врахуванням результатів слідчих експериментів проведених із ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , ОСОБА_20 міг спричинити тілесні ушкодження середньої тяжкості, що у значній мірі сприяли настанню смерті.

Отже, судом до уваги взято одні докази і відкинуті інші, які мають істотне значення для висновків суду, що потягло невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин захисник вважає винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства не доведеною, так як не встановлені достатні докази.

У зв`язку із допущенням судом першої інстанції невідповідності висновків фактичним обставинам кримінального провадження, ним застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.

За вказаних підстав, означений вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України та закриттю провадження за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували щодо задоволення апеляційних вимог прокурора, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту та просила задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення у повному обсязі, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, які належно оцінені судом та наведені у вироку, а тому його дії правильно кваліфіковані за вказаною статтею, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

В поданих апеляційних скаргах висновок про доведеність вини ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, а тому колегія суддів у відповідності до ст. 404 КПК України вирок в цій частині не перевіряє.

Що стосується апеляційних доводів захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За результатами перевірки доводів апеляційної скарги захисника колегією суддів встановлено, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у справі та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для її правильного вирішення.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх в аспекті вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достатності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 цього Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зібрані докази в сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та правильно кваліфікував його дії, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, з метою залякування потерпілого, що спричинило смерть потерпілого, - з приводу чого у вироку наведені належні і правильні мотиви.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду ОСОБА_8 , хоча і не визнав своєї винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, але не заперечував того, що під час конфлікту свідомо наніс ОСОБА_14 декілька ударів руками та ногами в область голови та тулубу, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Зазначив у суді першої інстанції, що 07 грудня 2020 року він разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_20 вживав спиртні напої. Під вечір, 07 грудня 2020 року вони втрьох, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, для подальшого спільного вживання спиртних напоїв, та маючи при собі літр самогону, прийшли в гості до ОСОБА_16 , який проживав в квартирі в будинку по АДРЕСА_3 разом з співмешканкою ОСОБА_21 , яка раніше була дружиною ОСОБА_18 . В квартирі їх зустрів ОСОБА_16 . Всі разом протягом 1-2 годин вони розпивали на кухні самогон. В ході розпиття спиртного ОСОБА_22 стала скаржитися присутнім, що її співмешканець ОСОБА_16 обіжає, постійно принижує та б`є її. Виник конфлікт. Він бачив як ОСОБА_18 вдарив 2-3 рази Вігріяна в обличчя, та Зайцев три рази вдарив ОСОБА_16 в область голови рукою і ногою. Після чого вони заспокоїлися. Вігріян приніс ще пляшку горілки, та продовжили всі вживати спиртне. У нього не було неприязні до ОСОБА_16 , і він бачив ОСОБА_16 вперше. Вігріян його не ображав. Проте, ОСОБА_16 в ході конфлікту проявив агресію, став виганяти їх з квартири та кинувся на нього, через що він для припинення дій ОСОБА_16 завдав декілька ударів ОСОБА_16 в грудну клітину і в голову. Вігріян перестав конфліктувати. Продовжили всі вживати спиртне. У ОСОБА_16 з носу шла кров, йому було погано, але він був живий. Після розпиття спиртного він пішов у кімнату де ліг спати. Присутні викликали для ОСОБА_16 швидку допомогу. Через пару годин його розбудив ОСОБА_20 і сказав що приїхала швидка допомога. Пізніше від ОСОБА_20 він взнав, що ОСОБА_16 помер, тому він вийшов на вулицю. Через деякий час по телефону від ОСОБА_20 він взнав, що його шукає поліція. Він вважає себе частково винуватим у настанні смерті потерпілого, так як наніс ОСОБА_16 декілька ударів в область грудної клітини та голови. Умислу вбивати ОСОБА_14 він не мав, і настання його смерті він не бажав. Пояснив, що ОСОБА_14 проявив до нього агресію, тому він ударив ОСОБА_14 у відповідь. Він хотів заспокоїти ОСОБА_14 , а не вбивати. Він погано розумів що робив через стан алкогольного сп`яніння. Після його ударів ОСОБА_14 заспокоївся, він більше його не бив. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 попросив пробачення у сина потерпілого ОСОБА_14 , а також просив суд суворо його не карати. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 показав як наносив удари правою рукою та ногою потерпілому ОСОБА_14 у верхню частину грудної клітини.

Ретельно перевіривши та проаналізувавши такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що його винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_14 , повністю підтверджується сукупністю взаємоузгоджених між собою доказів досліджених у судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до показань потерпілого ОСОБА_14 , який є сином загиблого, його батько дійсно тривалий час проживав в квартирі АДРЕСА_2 разом із співмешканкою ОСОБА_23 , з якою зловживали спиртними напоями. Про обставини смерті свого батька 07 грудня 2020 року, йому стало відомо від працівників поліції.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_24 пояснив, що працює в Світловодському територіальному відділенні за обліком безпритульних. ОСОБА_8 був його підопічним, як безпритульна особа без постійного місця проживання та реєстрації. ОСОБА_19 покинув свою сім`ю та дітей, не мав житла та реєстрації, вів негативний спосіб життя, лише пиячив та гуляв. Мілаку пропонувалась робота, але він не бажав працювати, 3-4 рази ухилявся від запланованого працевлаштування. З ОСОБА_19 постійно спілкувалися, пропонували допомогти щоб він піднявся, але той не бажав налагодити для себе нормальне життя. ОСОБА_19 , як і деякі інші бездомні, у зимовий період мешкав у непридатному для проживання покинутому гуртожитку будинок АДРЕСА_3 . Також у відділенні перебували на обліку гр-ни ОСОБА_18 , ОСОБА_17 .

Допитана свідок ОСОБА_25 пояснила, що проживає в будинку АДРЕСА_4 . В квартирі поверхом нижче проживав ОСОБА_14 зі співмешканкою, які зловживали спиртним. До квартири ОСОБА_16 часто приходили гості, багато незнайомих людей. З квартири постійно доносилися сварки, скандали, неприємний запах, там пиячили, та вчиняли бійки. Вона часто бачила ОСОБА_16 випившими, побитим, грязним.

Свідок ОСОБА_10 суду першої інстанції пояснив, що восени у 2020 році він та його знайомі ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , та співмешканка ОСОБА_28 деякий час жили у заброшеному гуртожитку будинок АДРЕСА_3 . До цього ОСОБА_19 жив на поляні в бочці. 07 грудня 2020 року, після вживання алкогольних напоїв, він разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 прийшли в гості до його колишньої дружини ОСОБА_15 , яка тривалий час співмешкала з ОСОБА_29 в будинку АДРЕСА_3 . Біля будинку вони зустріли ОСОБА_30 , який був також випивший. Всі разом пішли до ОСОБА_16 в квартиру розпивати їх самогон. Розпивали самогон всі разом він, ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 . Після розпиття самогону, ОСОБА_22 послала ОСОБА_16 за горілкою. Вігріян приніс пляшку горілки. В ході розпиття спиртного ОСОБА_22 стала скаржитися присутнім, що її співмешканець ОСОБА_14 обіжає, постійно принижує та б`є її. Виник конфлікт. ОСОБА_19 вдарив рукою та збив з ніг ОСОБА_16 . Коли той впав, то ОСОБА_19 наніс ногами ОСОБА_16 в грудну клітину декілька ударів. В цей час ОСОБА_16 лежав на підлозі в кухні. Після побиття ОСОБА_16 , ОСОБА_19 пішов спати в кімнату. Він та ОСОБА_20 не били ОСОБА_16 . Він з ОСОБА_20 викликали ОСОБА_16 швидку допомогу. Швидка допомога приїхала. Розбудили ОСОБА_19 щоб він допоміг винести ОСОБА_16 до машини швидкої. ОСОБА_19 відмовився допомогати. В цей час ОСОБА_16 помер. Викликали поліцію. ОСОБА_19 втік коли взнав, що ОСОБА_16 помер. Їх всіх забрали до поліції. Потім затримали ОСОБА_19 . Він знає, що ОСОБА_19 у стані алкогольного сп`яніння стає сильно агресивним.

Свідок ОСОБА_13 дадав покази про те, що дійсно наприкінці 2020 році його знайомі ОСОБА_26 та ОСОБА_31 жили у покинутому гуртожитку будинок АДРЕСА_3 . До цього ОСОБА_19 жив в палатці на поляні біля бочки. 07 грудня 2020 року, після вживання алкогольних напоїв, він разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 прийшли в гості до колишньої дружини ОСОБА_32 , - ОСОБА_15 , яка тривалий час співмешкала з ОСОБА_29 в будинку АДРЕСА_3 . Біля будинку вони зустріли ОСОБА_30 , який був також випивший. Всі разом пішли до ОСОБА_16 в квартиру розпивати спиртне. Розпивали в кухні самогон всі разом він, ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_22 . Після розпиття спиртного, ОСОБА_22 стала скаржитися присутнім, що її співмешканець ОСОБА_14 обіжає, постійно принижує та б`є її, і в неї немає захисту. Виник конфлікт. Він вдарив ОСОБА_16 рукою чотири рази в область обличчя. ОСОБА_19 вдарив ОСОБА_16 в обличчя, той впав. Коли ОСОБА_16 лежав на підлозі в кухні, то ОСОБА_19 наніс ОСОБА_16 декілька ударів ногою в грудну клітину. Після побиття ОСОБА_16 , ОСОБА_19 пішов спати в кімнату. Він викликав для ОСОБА_16 швидку допомогу. Коли приїхала швидка допомога, він розбудив ОСОБА_19 , та просив допомогти винести ОСОБА_16 до машини швидкої. ОСОБА_19 відмовився допомагати. В цей час ОСОБА_16 помер. Він сказав ОСОБА_19 , що ОСОБА_16 помер, після чого ОСОБА_19 втік. Викликали поліцію. Їх всіх забрали до поліції. Потім затримали ОСОБА_19 . Він знає, що ОСОБА_19 у стані алкогольного сп`яніння стає сильно агресивним, і у такому стані декілька раз побив його. Він та ОСОБА_18 не били ОСОБА_16 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що дійсно ОСОБА_31 її колишній чоловік. Останні десять років вона співмешкала з ОСОБА_29 в його квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_14 зловживав спиртними напоями, і до нього в гості часто приходили знайомі випивати. Дійсно, 07 грудня 2020 року до них у гості приходили знайомі ОСОБА_14 та розпивали спиртні напої. Подробиці побиття ОСОБА_14 вона не пам`ятає, так як була у стані сильного сп`яніння.

Крім того, зазначені показання потерпілого і свідків підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, зокрема:

-протоколом огляду місця події від 07 грудня 2020 року під час якого було, в присутності судово-медичного експерта, оглянуто квартиру АДРЕСА_2 , де в приміщенні кухні виявлено труп гр-на ОСОБА_14 , 1950 року народження, зі слідами тілесних ушкоджень та ознаками насильницької смерті. Обстановка у приміщенні кухні порушена. А також відеозаписом огляду місця події від 07 грудня 2020 року, який переглянуто в судовому засіданні (а.с.148-162, том №1);

-протоколом огляду місця події від 08 грудня 2020 року під час якого було, в присутності судово-медичного експерта, оглянуто в приміщенні Світловодського ЦРЛ за адресою будинку АДРЕСА_3 , одяг в якому було виявлено труп гр-на ОСОБА_14 (а.с.163, том №1);

-протоколом прийняття заяви від ОСОБА_33 про притягнення до кримінальної відповідальності невідому особу, яка вчинила вбивство його батька ОСОБА_14 07 грудня 2020 року в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.169 том №1);

-протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 08 грудня 2020 року, в ході якого свідок ОСОБА_10 розповів та показав на місці про обставини нанесення ОСОБА_8 07 грудня 2020 року близько 17-18 години в кухні квартири АДРЕСА_2 ногою в область грудної клітини ОСОБА_14 та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. А також відеозаписом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 08 грудня 2020 року, який переглянуто в судовому засіданні (а.с.183-188, том №1);

-протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 08 грудня 2020 року, в ході якого свідок ОСОБА_13 показав, як він наніс ОСОБА_14 чотири удари рукою в область обличчя. Також, свідок ОСОБА_13 розповів та показав на місці про обставини та спосіб нанесення ударів ОСОБА_8 та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , який вже лежав на підлозі, 07 грудня 2020 року в кухні квартири АДРЕСА_2 . Після чого він викликав швидку допомогу ОСОБА_16 . Лікар швидкої допомоги повідомив, що потерпілого потрібно доставити до лікарні, проте ОСОБА_19 відмовився йому допомагати донести ОСОБА_16 до швидкої. Після чого лікар повідомив, що потерпілий ОСОБА_16 помер. Про смерть ОСОБА_16 він повідомив ОСОБА_19 , який після цього зник з квартири. Також відеозаписом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 від 08 грудня 2020 року, який переглянуто в судовому засіданні (а.с.190-195, том №1);

-протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 08 грудня 2020 року, в ході якого свідок ОСОБА_34 розповіла на місці про обставини що відбувалися 07 грудня 2020 року, що в квартиру АДРЕСА_2 прийшли випивши її знайомі ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ще один чоловік, які перебували у стані алкогольного сп`яніння. Обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 вона не пам`ятає через перебування в стані сп`яніння (а.с.197-200, том №1);

-висновком судово-медичної експертизи №232 від 08 грудня 2020 року, відповідно до якого на тілі трупу гр-на ОСОБА_14 , 1950 р.н., виявлено тілесні ушкодження: - забійна рана у лівій надбрівній дільниці, садна на носі, перелом хрящів носу, множинні крововиливи під шкіру, м`яку тканину та підшкірно-жирову клітковину голови; 5 крововиливів на тильній поверхні правої кисті; 3 крововиливи на тильній поверхні лівої кисті; 2 крововиливи на розгинальній поверхні правого передпліччя; 2 крововиливи на передній середньої частини лівого плеча крововиливи на грудній клітці, крововилив у бризжейку тонкої кишки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; перелом грудини на рівні другого ребра, переломи зліва: 2-6 ребер на рівні середньо-ключичної ліній (прямі) від згинання, переломи справа: 2-7 ребер по окологрудній лінії (прямі) від згинання, 3-6 ребер по середньо-пахвовій (непрямі) від вигину, які по роздільності несуть в собі ознаки середнього ступеню тяжкості що викликало тривалий розлад здоров`я, проте у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_14 настала від травматичного шоку, викликаного сукупністю всіх наявних ушкоджень, велику роль зіграли переломи ребер та грудини, меншу роль інші ушкодження. На час смерті ОСОБА_14 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.204-209, том №1);

-висновком судово-медичної експертизи №816 від 10 грудня 2020 року, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_14 належить до групи Ва за ізосерологічною системою АВ0;

-висновком судово-медичної експертизи №4421 від 17 грудня 2020 року, відповідно до якого в крові трупа ОСОБА_14 виявлений етиловий спирт в кількості 0,69 г/дм3 (а.с.204-209, а.с. 211,212, 214,215,217, том №1);

-висновком судово-медичної експертизи №825 від 16 грудня 2020 року, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_14 належить до групи Ва за ізосерологічною системою АВ0 (а.с.226, том №1);

-протоколом отримання зразків для експертизи від 07 грудня 2020 року та протоколом від 10 грудня 2020 року, відповідно до яких медичним працівником у гр. ОСОБА_10 відібрано зразки для експертизи (а.с.177, 178 том №1);

-висновком судово-медичної експертизи №826 від 16 грудня 2020 року, відповідно до якого кров свідка ОСОБА_10 належить до групи 0аВ за ізосерологічною системою АВ0 (а.с.230,231 том №1);

-протоколом отримання зразків для експертизи від 07 грудня 2020 року та протоколом від 10 грудня 2020 року, відповідно до яких медичним працівником у гр. ОСОБА_13 відібрано зразки для експертизи (а.с.180, 181 том №1);

-висновком судово-медичної експертизи №827 від 16 грудня 2020 року, відповідно до якого кров свідка ОСОБА_13 належить до групи 0аВ за ізосерологічною системою АВ0 (а.с.235,236 том №1);

-висновком судово-медичної експертизи №828 від 16 грудня 2020 року, відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_8 , 1982 року народження, належить до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 (а.с.240,241 том №1);

-висновком судово-медичної експертизи №4 від 15 січня 2021 року, відповідно до п.6 якого при визначенні групової належності в слідах крові на джинсах, на куртці, на півчоботі в яких був одягнутий свідок ОСОБА_13 встановлено групу Ва та виявлено антигени В і Н, що свідчить про походження крові в цих об`єктах або від однієї особи, або від декількох осіб, організмам яких притаманні ці антигени. Тобто кров у вказаних об`єктах може походити від потерпілого ОСОБА_14 , при цьому можливість домішки крові свідків ОСОБА_10 або (і) ОСОБА_13 не виключається. Від підозрюваного ОСОБА_8 кров в цих об`єктах походити не може (а.с.246-250, том №1);

-висновоком судово-медичної експертизи №5 від 15 січня 2021 року, відповідно до п.6 якого при визначенні групової належності в слідах крові на джинсах, на куртці і джемпері в яких був одягнутий свідок ОСОБА_10 встановлено групу Ва та виявлено антигени В і Н, що свідчить про походження крові в цих об`єктах або від однієї особи, або від декількох осіб, організмам яких притаманні ці антигени. Тобто кров у вказаних об`єктах може походити від потерпілого ОСОБА_14 , при цьому можливість домішки крові свідків ОСОБА_10 або (і) ОСОБА_13 не виключається. Від підозрюваного ОСОБА_8 кров в цих об`єктах походити не може (а.с.5-9, том №2);

-висновком судово-медичної експертизи №6/833 від 14 січня 2021 року, відповідно до якого на фрагменті клейонки, на обох змивах з місця події знайдено кров людини. Кров в даних об`єктах могла бути утворена від змішування крові ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ОСОБА_13 (а.с.14-17, том №2);

-висновком судово-медичної експертизи №3/830 від 18 січня 2021 року, відповідно до якого на фрагментах одягу, а саме: на лівій полі куртки із бавовняної тканини камуфляжного забарвлення, на штанах із бавовняної тканини камуфляжного забарвлення, на верхній частині правого та лівого черевиків, в який (які) був одягнутий ОСОБА_8 07 грудня 2020 року під час вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_14 , знайдено кров людини. Кров в даних об`єктах могла бути утворена від змішування крові ОСОБА_14 та ОСОБА_8 (а.с.21-26, том №2);

-висновком судово-медичної експертизи №2/829 від 15 січня 2021 року, відповідно до якого на одязі потерпілого ОСОБА_14 , знайдено кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_14 (а.с.29-32, том №2);

-висновком судово-медичної експертизи №828 від 16 грудня 2020 року, відповідно до якого при проведені судово-медичної експертизи зразка рідкої крові встановлено, що кров ОСОБА_8 належить до групи АВ за ізосерелогічною системою АВ0 (а.с.240,241 , том №1);

-речовими доказами, які було вилучено під час огляду місця події 07 грудня 2020 року та постановами слідчого від 07 грудня 2020 року визнано і приєднано до кримінального провадження, а саме: одяг потерпілого ОСОБА_14 , одяг, взуття та мобільний телефон обвинуваченого ОСОБА_8 , та змиви речовини з місця події (а.с.36, 38, 41 том №2);

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07 грудня 2020 року, з якого видно, що 07 грудня 2020 року о 22 годині 40 хвилин в м. Світловодську було затримано ОСОБА_8 безпосередньо після вчинення 07 грудня 2020 року злочину, а саме, після завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_14 від яких настала смерть потерпілого. Первісна кваліфікація дій ОСОБА_8 надана органом досудового розслідування за ч.1 ст.115 КК України, тобто, як умисне вбивство. Відеозаписом затримання ОСОБА_8 від 07 грудня 2020 року (а.с.68-71, том №2);

-висновком судово-психіатричної експертизи №489 від 22 грудня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_8 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує (а.с.220-222, том №1);

-протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 10 грудня 2020 року, в ході якого підозрюваний ОСОБА_8 в присутності захисника, адвоката ОСОБА_37 , розповів та показав на місці про обставини та спосіб нанесення ним ударів 07 грудня 2020 року в квартирі в квартирі АДРЕСА_2 та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 в область грудної клітини. Також відеозаписом вказаного слідчого експерименту, який переглянуто в судовому засіданні (а.с.94-96, том №2);

-висновком судово-медичної експертизи №232 А від 27 січня 2021 року, відповідно до якого, на підставі висновку експерта №232 від 08 грудня 2020 року, та з урахуванням даних, отриманих в ході проведення слідчих експериментів від 08 грудня 2020 року, 10 грудня 2020 року:

1) При обставинах вказаних свідком ОСОБА_10 під час слідчого експерименту у гр. ОСОБА_14 могли виникнути крововиливи на голові, перелом хрящів носу, перелом грудини та ребер, також якщо він прикривався руками, то і крововиливи на руках.

Ці ушкодження у своїй сукупності могли спричинити травматичний шок, тяжкого ступеня, по ступеню тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, що подалі і привело до смерті.

2) При обставинах вказаних свідком ОСОБА_38 під час слідчого експерименту у гр. ОСОБА_14 могли виникнути крововиливи на голові, перелом хрящів носу по ступеню тяжкості несли в собі ознаки легких ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я і в незначній мірі сприяли настанню смерті.

3) При обставинах вказаних під час слідчого експерименту, гр. ОСОБА_8 , ОСОБА_10 міг спричинити гр. ОСОБА_14 крововиливи на голові і перелом хрящів носу, які по ступеню тяжкості несли в собі ознаки легких ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я і в незначній мірі сприяли настанню смерті.

ОСОБА_39 міг спричинити переломи ребер і пошкодження на голові у вигляді крововиливів на голові та перелому хрящів носу, які несли в собі ознаки середнього ступеню тяжкості і в значній мірі сприяли настанню смерті.

Сам гр. ОСОБА_8 ударивши рукою у грудну клітку, міг спричинити переломи ребер, грудини, які несуть в собі ознаки ушкоджень середнього ступеню тяжкості і в значній мірі сприяли настанню смерті (а.с.34-35 том №2);

Також судово-медичний експерт Максюта ОСОБА_40 в судовому засіданні підтвердив висновки судово-медичної експертизи №232 від 08 грудня 2020 року, та суду пояснив, що 07 грудня 2020 року він виїжджав на місце виявлення в квартирі трупа гр. ОСОБА_14 , 1950 р.н., де приймав участь в огляді місця події та трупа. На тілі трупу гр. ОСОБА_14 було виявлено сліди побиття. Від час судово-медичної експертизи на тілі трупу гр. ОСОБА_14 було виявлено сукупність тілесних ушкодженнь: - забійна рана у лівій надбрівній дільниці, садна на носі, перелом хрящів носу, множинні крововиливи під шкіру, м`яку тканину та підшкірно-жирову клітковину голови; 5 крововиливів на тильній поверхні правої кисті; 3 крововиливи на тильній поверхні лівої кисті; 2 крововиливи на розгинальній поверхні правого передпліччя; 2 крововиливи на передній середньої частини лівого плеча крововиливи на грудній клітці, крововилив у бризжейку тонкої кишки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; перелом грудини на рівні другого ребра, переломи зліва: 2-6 ребер на рівні середньо-ключичної ліній (прямі) від згинання, переломи справа: 2-7 ребер по окологрудній лінії (прямі) від згинання, 3-6 ребер по середньо-пахвовій (непрямі) від вигину, які по роздільності несуть в собі ознаки середнього ступеню тяжкості що викликало тривалий розлад здоров`я, проте у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_14 настала через деякий час після побиття, протягом десятків хвилин, від травматичного шоку, викликаного сукупністю всіх наявних ушкоджень. Основну роль в настанні смерті ОСОБА_14 зіграли переломи ребер та грудини, які і призвели до настання смерті. Інші ушкодження не перебувають в причинному зв`язку зі смертю. Тілесні ушкодження внаслідок яких виникли переломи ребер та грудини, були спричинені тупими предметами, якими могли бути руки і ноги людини, та могли бути завдані в короткий проміжок часу, протягом однієї хвилини. В ході слідчих експериментів свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_20 і підозрюваний ОСОБА_19 давали різні свідчення.

За показами судово медичного експерта, в ході слідчих експериментів свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_20 підтвердили, що ОСОБА_19 наніс ОСОБА_16 , який лежав на підлозі, удари руками і ногами в область грудини, і від таких ударів могли виникнути у ОСОБА_16 переломи ребер та грудини. Свідок ОСОБА_18 в ході слідчого експерименту заявив, що ОСОБА_19 наносив удари ОСОБА_16 підошвою взуття в область грудної клітини. Свідок ОСОБА_20 заявив, що ОСОБА_16 , який лежав на спині, ОСОБА_19 наносив удари зверху вниз руками в грудну клітину.

Підозрюваний ОСОБА_19 заявив, що ОСОБА_18 і ОСОБА_20 наносили удари ОСОБА_16 в область обличчя, отже від таких ударів виникли такі тілесні ушкодження, які не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого. Підозрюваний ОСОБА_19 підтвердив, що дійсно наніс декілька ударів ОСОБА_16 в область грудної клітини. Від двох-трьох ударів підошвою ноги в область грудини могли виникнути всі переломи ребер і грудини від яких настав шок і, як наслідок, настала смерть потерпілого.

Також, експерт засвідчив суду, що інші виявлені у ОСОБА_14 тілесні ушкодження, в тому числі в області голови, не знаходяться у причинному зв`язку з настанням його смерті. Тілесних пошкоджень, характерних для боротьби та самооборони не було виявлено. На час смерті ОСОБА_14 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд зазначив, що виявлені на одязі свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_10 сліди крові, яка лише може походити від потерпілого ОСОБА_14 , підтверджують лише пояснення, як вказаних свідків так і обвинуваченого ОСОБА_19 про те, що свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_10 наносили удари ОСОБА_14 в область обличчя після чого у потерпілого була кровотеча з ран на обличчі. ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_14 після свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_10 через деякий час. І свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , і потерпілий ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час перебували під час розпиття спиртних напоїв в приміщенні кухні, яка має малу площу і простір. Отже, кров ОСОБА_14 , ще до побиття його ОСОБА_8 , могла попасти на одяг всіх присутніх осіб на кухні. При цьому, спричинені ОСОБА_14 свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_10 тілесні ушкодження не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з причиною настання смерті ОСОБА_14 , оскільки смерть ОСОБА_14 настала внаслідок завданих тілесних ушкоджень в область грудної клітини. Як встановлено сукупністю досліджених доказів, та підтвердив в судовому засіданні сам обвинувачений ОСОБА_8 , удари ОСОБА_14 в область грудної клітини завдав лише ОСОБА_8 .

Колегія суддів перевіривши наведені докази в сукупності та взаємозв`язку, прийшла до висновку, що суд першої інстанції розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України всебічно, повно й неупереджено дослідів всі обставини кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, належним чином оцінив кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, поза розумним сумнівом.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України та порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду першої інстанці під час розгляду справи апеляційним судом встановлено не було.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України не була доведена є безпідставними, оскільки це спростовується сукупністю доказів, які досліджені судом першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника з приводу того, що смерть потерпілого настала від тілесних ушкоджень, які спричинили йому інші особи, оскільки вказані доводи повністю спростовуються вище наведеними доказами, які є достовірним та узгоджуються між собою, зокрема сукупністю досліджених доказів підтверджується, що саме внаслідок умисно спричинених ОСОБА_8 ударів в область грудної клітини настала смерть ОСОБА_14 .

При цьому ОСОБА_8 особисто зазначив, що він наніс ОСОБА_16 декілька ударів в область грудної клітини та голови. Умислу вбивати ОСОБА_14 він не мав, і настання його смерті він не бажав. Вказані покази підтвердив і свідок ОСОБА_10 , який пояснив, що коли виник конфлікт, ОСОБА_19 вдарив рукою та збив з ніг ОСОБА_16 . Коли той впав, то ОСОБА_19 наніс ногами ОСОБА_16 в грудну клітину декілька ударів. В цей час ОСОБА_16 лежав на підлозі в кухні. Також свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що ОСОБА_19 вдарив ОСОБА_16 в обличчя, той впав. Коли ОСОБА_16 лежав на підлозі в кухні, то ОСОБА_19 наніс ОСОБА_16 декілька ударів ногою в грудну клітину. Після побиття ОСОБА_16 , ОСОБА_19 пішов спати в кімнату.

Крім того, судово медичний експерт в судовому засіданні пояснив, що причиною настання смерті ОСОБА_14 є переломи ребер та грудини, які і призвели до настання смерті. Інші ушкодження не перебувають в причинному зв`язку зі смертю. В ході слідчих експериментів свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_20 і підозрюваний ОСОБА_19 давали різні свідчення. Проте, свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_20 підтвердили, що ОСОБА_19 наніс ОСОБА_16 , який лежав на підлозі, удари руками і ногами в область грудини, і від таких ударів могли виникнути у ОСОБА_16 переломи ребер та грудини. Свідок ОСОБА_18 в ході слідчого експерименту заявив, що ОСОБА_19 наносив удари ОСОБА_16 підошвою взуття о область грудної клітини. Свідок ОСОБА_20 заявив, що ОСОБА_16 , який лежав на спині, ОСОБА_19 наносив удари зверху вниз руками в грудну клітину.

Також експерт зазначив, що ОСОБА_19 заявляв, що ОСОБА_18 і ОСОБА_20 наносили удари ОСОБА_16 в область обличчя, отже від таких ударів виникли такі тілесні ушкодження, які не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого. ОСОБА_19 підтвердив, що дійсно наніс декілька ударів ОСОБА_16 в область грудної клітини. Від двох-трьох ударів підошвою ноги в область грудини могли виникнути всі переломи ребер і грудини від яких настав шок і, як наслідок, настала смерть потерпілого.

Крім того, експерт зауважив, що інші виявлені у ОСОБА_14 тілесні ушкодження, в тому числі в області голови, не знаходяться у причинному зв`язку з настанням його смерті. Тілесних пошкоджень, характерних для боротьби та самооборони не було виявлено. На час смерті ОСОБА_14 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

З наведених вище показань свідків убачається, що кожен із них окремо, послідовно та з достатньою деталізацією розповів про обставини перебігу подій у даній справі, учасником чи стороннім очевидцем яких вони стали, які узгоджуються між собою та будь-яких істотних суперечностей, як про те зазначає захисник не містять. В тому числі, зазначені особи однозначно показали про те, що саме ОСОБА_8 наніс декілька ударів ОСОБА_16 в область грудної клітини. А судово медичний експерт підтвердив висновки експертизи про те, що від двох-трьох ударів підошвою ноги в область грудини могли виникнути всі переломи ребер і грудини від яких настав шок та, як наслідок настала смерть потерпілого.

Крім того, показами експерта спростовуються доводи захисника про причетність інших осіб до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Зокрема експерт зазначив, що виявлені на одязі свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_10 сліди крові, яка лише може походити від потерпілого ОСОБА_14 , підтверджують пояснення як вказаних свідків так і обвинуваченого ОСОБА_19 про те, що свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_10 наносили удари ОСОБА_14 в область обличчя після чого у потерпілого була кровотеча з ран на обличчі. ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_14 після свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_10 через деякий час. І свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , і потерпілий ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час перебували під час розпиття спиртних напоїв в приміщенні кухні, яка має малу площу і простір. Отже, кров ОСОБА_14 , ще до побиття його ОСОБА_8 , могла попасти на одяг всіх присутніх осіб на кухні. Водночас експерт зазначив, що спричинені ОСОБА_14 свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_10 тілесні ушкодження не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з причиною настання смерті ОСОБА_14 .

Таким чином, не знайшли свого підтвердження і апеляційні доводи захисника про те, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_13 оговорили ОСОБА_8 . Переконливих доводів, які б ставили під сумнів правдивість показів вказаних свідків в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Інших доказів, чи переконливих доводів, які б спростовували причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України стороною захисту не надано, та під час апеляційного розгляду не здобуто.

В апеляційній скарзі захисника містяться також інші твердження, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що за практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, пославшись у вироку на указані вище докази у справі та навівши вагомі мотиви, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не підтвердження показань обвинуваченого ОСОБА_8 , в тому числі, щодо його непричетності до нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та як наслідок його смерті.

Апеляційні доводи прокурора про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду враховуючи наступне.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 стороною обвинувачення пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму ВС «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 2.02.2003 №2 питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Тобто, при вирішенні питання про наявність у діях особи умислу на вбивство необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, що передувала події, їх стосунки.

З встановлених обставин даного кримінального провадження убачається, що діяння обвинуваченого ОСОБА_8 має такі ознаки - це актівні дії, за якими обвинувачений спрямовував удари руками та ногами безпосередньо в область голови та тулубу, тобто в область життєвоважливих органів ОСОБА_14 , нанісши останньому, відповідно до висновку експерта №232 від 08 грудня 2020 року, перелом грудини, переломи ребер, тощо, які у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення. В результаті чого від травматичного шоку, настала смерть ОСОБА_14 , викликана сукупністю всіх наявних ушкоджень, велику роль зіграли переломи ребер та грудини, меншу роль інші ушкодження.

Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.

Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Норма, передбачена частиною другою статті 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (кваліфікований вид складу злочину), встановлює обсяг (стан, зміст, конкретну сукупність) суспільних відносин, які охороняються її дією, разом із тим, вона визначає умови, характер, підстави застосування заходів кримінального примусу до суб`єктів, які порушили встановлений нею (нормою) обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту зазначеної норми є здоров`я іншої особи незалежно від її стану та аномалій.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, судам необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій підсудного, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки підсудного стосовно потерпілого до та після вчинення злочину. При цьому доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Критерієм розмежування складів злочинів, передбачених ст. 115 ч. 1 та ст. 121 ч. 2 КК України є суб`єктивна сторона ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій в разі умисного вбивства умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 02 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. У контексті наведеного умисне нанесення лише одного удару ножем може свідчити про умисел на позбавлення особи життя з огляду на його локалізацію та поведінку підсудного після вчинення злочину. Зокрема, нанесення одного удару ножем саме у життєво важливий орган людини грудну клітку, яке супроводжувалось ненаданням медичної допомоги потерпілому та забороною іншим особам викликати для нього швидку медичну допомогу, обґрунтовано може бути оцінено, як бажання настання смерті потерпілого, тобто як ознака суб`єктивної сторони складу такого злочину, як умисне вбивство.

Як убачається з обставин встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_8 наніс потерпілому удари руками та ногами саме після того, коли ОСОБА_34 поскаржилась у його присутності, що ОСОБА_14 постійно принижує та б`є її. Тобто, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено мотив та мету дій обвинуваченого залякати ОСОБА_14 для того, щоб він припинив принижувати та ображати ОСОБА_41 , а окрім того, перестав конфліктувати і виганяти присутніх з квартири.

Проте, не встановлено обґрунтованих даних про те, що ОСОБА_8 бажав настання смерті ОСОБА_14 , тобто умислом обвинуваченого ОСОБА_8 не охоплювався намір заподіяти смерть ОСОБА_14 .

Зокрема такий висновок підтверджується тим, що обвинувачений мав реальні можливість продовжувати нанесення ударів потерпілому, однак після побиття ОСОБА_16 , ОСОБА_19 пішов спати в кімнату, що підтвердили свідки по справі, які безпосередньо були присутні під час вказаних подій.

З показань обвинуваченого, та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які не спростовані іншими доказами, вбачається, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 не було стійких неприязних відносин, раніше вони не були знайомі, жодних підстав, які могли б викликати у обвинуваченого бажання позбавити потерпілого життя.

Разом з тим, наносячи удари ногами в область грудної клітки обвинувачений, на переконання колегії суддів, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої її поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю ОСОБА_14 . Водночас, ОСОБА_42 не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілому.

У таких випадках особа має нести відповідальність за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча ОСОБА_8 і не бажав цього результату і навіть свідомо не допускав його, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

Апеляційні доводи прокурора про те, що фактичні обставини справи також не вказують на наявність у обвинуваченого мотиву залякування потерпілого, зокрема кількість спричинених тілесних ушкоджень (20 травмуючих контактів) нанесені у життєво важливі органи з великою силою та інтенсивністю за короткий проміжок часу, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, щодо винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Зокрема судом першої інстанції, з посиланням на докази у справі, було встановлено, що дійсно ОСОБА_8 умисно, руками та ногами завдав декілька ударів ОСОБА_16 в область голови та грудної клітини. Проте, у відповідності до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_20 , та виходячи з його показів убачається, що останній також наносив удари потерпілому рукою в область обличчя.

Проте, ураховуючи, що в ході слідчих експериментів свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_20 підтвердили, що ОСОБА_19 наніс ОСОБА_16 , який лежав на підлозі, удари руками і ногами в область грудини, та з урахуванням Висновку експерта №232 А від 27 січня 2021 року, від двох-трьох ударів подошвою ноги в область грудини могли виникнути всі переломи ребер і грудини від яких настав шок і, як наслідок, настала смерть потерпілого.

З наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що саме внаслідок декількох умисно спричинених ОСОБА_8 ударів в область грудної клітини настала смерть ОСОБА_14 .

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких настала смерть ОСОБА_14 , мети та мотивів ОСОБА_8 , виключає кваліфікацію його дій, як умисного вбивства, а тому апеляційна скарга прокурора, з доповненнями не підлягає до задоволення.

При призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст.121 КК України суд першої інстанції, на виконання вимог ст. ст. 50, 65 КК України, належним чином врахував, що він вчинив два умисних тяжких злочини, як особа характеризується негативно, раніше судимий, не має реєстрації, не має постійного місця проживання, не працює, позбавлений батьківських прав щодо дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, осудний. Застосування заходів медичного характеру не потребує. Відсутні обставини, які пом`якшують покарання, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Виходячи з наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням в межах санкції ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.121 КК України.

Колегія суддів погоджується із таким покаранням та вважає, що воно відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, ступеню суспільної небезпечності його дій, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості або суворості колегія суддів не вбачає.

Таким чином, приймаючи до уваги викладене, в ході апеляційного перегляду кримінального провадження колегією суддів не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 зі змінами, та захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2023 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4