Справа № 739/1970/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/552/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах ПП «РЕМБУД-2603» на ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 13 вересня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Накладено арешт на кошти, що зберігаються на розрахункових рахунках ПП «РЕМБУД-2603» код ЄДРПОУ - 37632919, відкриті в АТ «УКРСИББАНК» (МФО 351005), а саме:

- НОМЕР_1 ,

- НОМЕР_2 :

Також, зобов`язано уповноважених осіб АТ «УКРСИББАНК» (МФО 351005) зазначити залишок грошових коштів на вказаних рахунках.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що грошові кошти на розрахункових рахунках ПП «РЕМБУД-2603» можуть підлягати спеціальній конфіскації відповідно до статті 96-2 КК України як кошти, одержані внаслідок вчинення умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбаченого покарання у виді позбавлення волі. При цьому підстави для накладення арешту з метою відшкодування шкоди та забезпечення цивільного позову відсутні, оскільки досліджені матеріали, додані до клопотання, доказів заявлення цивільного позову у кримінальному провадженні не містять.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до положень ч. 4 ст. 96-2 КК України обов`язковою умовою для спеціальної конфіскації у третьої особи є серед іншого те, що така особа знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п.1-4 частини першої вказаної норми. Вказує, що у даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру вручено фізичній особі ОСОБА_8 , який є лише директором ПП «РЕМБУД-2603» і вказане підприємство є третьою особою у даному кримінальному провадженні, а тому, оскільки юридична особа не наділена свідомістю, до неї неможливо застосувати поняття «знала», «повинна була і могла знати». Звертає увагу, що відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників (засновників) тим паче юридична особа не може відповідати за дії своїх посадових осіб або працівників. З огляду на викладене апелянт приходить до висновку, що застосування конфіскації майна юридичної особи, яке було отримане нею внаслідок вчинення кримінального правопорушення її посадовою особою можливе виключно в порядку його стягнення за цивільним позовом, а не спеціальної конфіскації. Що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для накладення арешту на кошти підприємства. Крім того, зазначає, що арешт коштів ПП «РЕМБУД-2603» завдає значної шкоди діяльності юридичної особи, оскільки робить неможливим виконання зобов`язань за договорами підприємства та виплату заробітної плати і податків.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно дост.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації та може бути накладений на майно третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Арешт може бути накладений на гроші у безготівковій формі, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами таким майном.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя,суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт.

Розглядаючи клопотання прокурора про арешт грошових коштів, що зберігаються на розрахункових рахунках ПП «РЕМБУД-2603» у банківській установі, слідчий суддя зазначених вимог процесуального права не дотримався, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про його обґрунтованість та наявність підстав для задоволення.

Так, зокрема, задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстави для накладення арешту можливої спеціальної конфіскації, однак, матеріали клопотання не містять жодного доказу, щодо розміру грошових коштів, які знаходяться на відповідних рахунках, як і їх фактичне знаходження на банківських рахунках.

За таких обставин у слідчого судді не було достатніх підстав вважати, що кошти, питання про арешт яких він вирішував, можуть підлягати спеціальній конфіскації, а тому постановлена ухвала суперечить вимогам ст.170 КПК України.

Арештовуючи кошти на рахунку юридичної особи в банківській установі, слід чітко зазначити їх розмір, оскільки арешту підлягають кошти на рахунку, а не сам рахунок. Між тим, слідчий суддя фактично наклав арешт на всі грошові кошти на двох рахунках ПП «РЕМБУД-2603», не вказавши ні загального розміру грошових коштів на які накладається арешт, ні конкретного розміру коштів на кожному рахунку, що суперечить змісту ст.171, 173 КПК України.

Крім цього, відповідно до вимог п.5, п.6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту для майна третіх осіб.

Частиною 4 ст. 173 КПК України також передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя, на переконання апеляційного суду, не дотримався цих вимог закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки обмежив юридичну особу здійснювати господарську діяльність, що тягне за собою збитки в господарській діяльності та фактично позбавляє можливості в подальшому здійснювати господарську діяльність в нормальному режимі, тобто виплачувати заробітну плату працівникам, сплачувати податки, виконувати свої зобов`язання по угодах та обмежує права власників щодо отримання прибутку від діяльності підприємства.

Крім того, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Статтею 131 КПК України визначено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разу доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного степеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступень втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання постановленого завдання.

Тобто, ч.3 ст.132 КПК України встановлено три групи обставин, недоведеність яких усуває застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження.

Аналізуючи вищенаведені обставини апеляційний суд приходить до висновку про те, що з клопотання прокурора та доданих до нього матеріалів не вбачається достатніх підстав, що обґрунтовували б достатньою мірою необхідність накладення арешту на відповідне майно, а також розумних підозр вважати, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна і необґрунтована, із постановленням у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ч. 3 ст. 407 КПК України, нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах ПП «РЕМБУД-2603» задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме на розрахункові рахунки, які використовуються в господарській діяльності ПП «РЕМБУД-2603» код ЄДРПОУ - 37632919, відкриті в АТ «УКРСИББАНК» (МФО 351005) №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4