Справа № 682/1674/23
Провадження № 1-кп/682/11/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року

м. Славута

Славутський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Славута обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001078 від 08.06.2023, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прип`ять Київської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, на утриманні має чотирьох малолітніх дітей, не має на утриманні осіб похилого віку, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 19.02.2023 № 2915-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 19.02.2023 строком на 90 діб, тобто до 20 травня 2023 року.

Так, 12 травня 2023 року близько 10 години ОСОБА_4 , керуючись корисливими мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, діючи умисно, в мовах воєнного стану, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій, шляхом відкриття незамкнених вхідних дверей, проник в приміщення будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , де з горища даного будинку шляхом вільного доступу таємно викрав ходунки для пересування марки «Leber», вартістю 700 грн., та інвалідний візок «Mobil rfsu rehab» вартістю 1100 грн., чим заподіяв потерпілій майнової шкоди на загальну суму 1800 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житлом, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю визнав та пояснив, що він дійсно 12 травня 2023 року близько 10 години проник в приміщення будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , де з горища даного будинку викрав ходунки для пересування та інвалідний візок. Викрадені речі він продав жительці АДРЕСА_2, отримані кошти витратив на власні потреби. Заявлений цивільний позов він визнає в повному обсязі. Просив суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, через незадовільний стан здоров`я, оскільки є інвалідом І групи та прикута до ліжка. Просила суд справу розглядати без її участі, за участі її представника.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заявлений цивільний позов підтримав в повному обсязі, тому просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 3000 гривень. Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Учасники судового провадження не оспорювали обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, урахувавши те, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану, а тому кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 185 КК України є вірною.

При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що у відповідності ч. 2 ст. 50 КК України, мета покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення.

При виборі обвинуваченому заходу примусу і порядку його відбування у відповідності до даної норми разом зі ступенем тяжкості вчинених злочинів, суд враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, в тому числі, ст.ст. 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір такого заходу примусу та порядок його відбування, а також форму вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості та наслідків, що настали.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого злочину, думку прокурора та думку представника потерпілої. Також враховані обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про можливість та доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Разом із тим, суд дійшов висновку про можливість та доцільність звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. При цьому суд покладає на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення з останнього 3000 грн. моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушенням, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відшкодування моральної шкоди регулюється статтею 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає серед іншого й у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також, суд приймає до уваги постанову пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», а саме пункт 9 з якого вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 , суд враховує тяжкість вчиненого злочину, глибину душевних страждань потерпілої, які пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, погіршення стану її здоров`я, а також вимоги розумності та справедливості, визнання позову обвинуваченим, тому вважає за можливе стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої 3000 грн. моральної шкоди.

Також суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експертів загальною сумою 1912 грн. (висновок експерта № СЕ-19/123-23/6176-ТВ від 16.06.2023№ № СЕ-19/123-23/6175-ТВ від 16.06.2023).

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 3000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експертів загальною сумою 1912 грн. (висновок експерта № СЕ-19/123-23/6176-ТВ від 16.06.2023№ № СЕ-19/123-23/6175-ТВ від 16.06.2023).

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Речові докази: ходунки для пересування марки «Leber», інвалідний візок «Mobil rfsu rehab» - залишити потерпілій ОСОБА_7 в рахунок погашення заподіяної матеріальної шкоди.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення до Хмельницького апеляційного суду, через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після судового засідання вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1