Провадження № 1-кп/761/826/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 068 88 від 19.07.2019, у якому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Сватове Луганської області, громадянка України, українка, з середньою освітою, яка офіційно не працевлаштована, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, не судима,

обвинувачується за ч. 1 ст. 115 КК України

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Строк дії застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжений по 03.12.2021, однак у зв`язку з тим, що завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось за можливе судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор, з огляду на існування ризиків непроцесуальної поведінки обвинуваченої, а саме: переховування останньої від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, просив продовжити строк застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_7 просила відмовити у задоволенні клопотання державного обвинувача, посилаючись на те, що потерпіла та низка свідків вже допитані судом, що свідчить про відсутність ризику здійснення її підзахисною незаконного впливу на них. Також, захисник вважала необґрунтованими решту зазначених прокурором ризиків, тому просила застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачена підтримала думку свого захисника.

Суд, заслухавши думки учасників, дослідивши наявні у суду матеріали, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу. За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У силу положень Глави 18 КПК, яка визначає порядок вирішення наведеного вище питання, під час вирішення зазначеного вище питання на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка чинників: чи є підозра обґрунтованою; чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Водночас Главою 28 КПК визначено, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом. Тобто, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

Таким чином, суд, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У своїй практиці ЄСПЛ, досліджуючи строк, протягом якого підозрюваний обмежується у свободі у зв`язку з його триманням під вартою, зазначає, що тримання під вартою особи має відповідати меті п. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), тобто продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності певного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості.

У рішенні «Сергій Волосюк проти України» ЄСПЛ визначив, що тривалість попереднього ув`язнення особи у відповідній справі не має перевищувати розумного строку, для визначення якого необхідно дослідити факти на користь та проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи особи.

У цьому контексті ЄСПЛ наголосив, що органи державної влади зобов`язані захищати права фактичних і потенційних потерпілих від насильницьких нападів відповідно до статей 2, 3 та пункту 1 статті 5 Конвенції.

З викладеного витікає, що досліджуючи такі факти, суд має оцінити обставини відповідної справи, виходячи з наданих сторонами кримінального провадженнями матеріалів щодо обставин вчинення інкримінованих особі дій, оцінки її моральних якостей, а також наявності чинників, які можуть стримати обвинуваченого від вчинення дій з метою перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні «Бузаджи проти Республіки Молдова», питання про розумність тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі окремо на підставі відповідних фактів та з врахуванням її особливостей. Тривале тримання під вартою може бути виправданим у конкретній справі тільки за наявності чітких ознак існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Отже, суд при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Зокрема, Європейський суд у своєму рішенні по справі «Ладент проти Польщі» вказав, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.

Конституційний Суд України у рішенні від 19.10.2009 № 26-рп/2009 визначив, що принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

Принцип пропорційності, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Отже, розглядаючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити актуальність існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, а також, чи виправдовує подальше обмеження її прав справжній інтерес суспільства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду вважає такі дії цілком вірогідними з огляду на покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки відповідно до ст. 178 КПК суд зобов`язаний оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

Крім того, з огляду на суспільну небезпечність та характер наслідків інкримінованих обвинуваченій дій у вигляді умисного спричинення смерті іншій людини, суд вважає допустимим висновок щодо критичної оцінки моральних якостей обвинуваченої та наявність високої ймовірності вчинення останньою позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

З огляд на те, що певна частина свідків залишається на теперішній час судом не допитаною, суд вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачена може вчинити дії, спрямовані на незаконний вплив на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни останніми наданих раніше показань.

Також, враховуючи, що обвинувачена не має офіційного та стабільного джерела доходів, суспільно корисною діяльністю не займається, суд не виключає, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, на теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду під час обрання та продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 не встановлені.

Суд також виходить з того, що інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, що потягнуло смерть людини, має доволі високий ступінь суспільної небезпеки, враховує практику Європейського суду з прав людини, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченої, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За результатами встановлених судом обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання необхідним продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 , спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою по 09 січня 2022 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3