КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.07.2023 задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Визначено строк дії ухвали про тримання ОСОБА_7 під вартою тривалістю 60 днів з моменту затримання підозрюваного, тобто до 22.09.2023 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги захисник вказував на те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави, з урахування обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/26447/23 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4854/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

правопорушення, процесуальної поведінки останнього та особи підозрюваного, є занадто суворим, а тому щодо нього можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_7 одразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, під час допиту у якості підозрюваного, а також надаючи пояснення в залі судових засідань під час розгляду клопотання слідчого, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та жалкує через вчинене ним правопорушення, не оскаржує суті обставин, викладених у повідомленні про підозру, готовий сприяти органам досудового розслідування у встановлені всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, вживає заходів щодо пошуку шляхів примирення з потерпілими та повного відшкодування заподіяної шкоди.

Апелянт посилався на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та зазначав, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду обґрунтовано лише тяжкістю покарання, яке може бути застосовано до особи за умови визнання її винуватості.

Органом досудового розслідування не надано доказів на підтвердження того факту, що підозрюваний вживав або планує вжити заходів щодо уникнення слідства та суду шляхом втечі.

Крім того, ОСОБА_7 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишився на місці пригоди, не чинив опору працівникам поліції, надав показання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, не заперечував факт керування транспортним засобом, на вимогу слідчого пройшов огляд з виявлення ознак сп`яніння, за результатами якого встановлено, що він у стані сп`яніння в момент вчинення злочину не перебував.

Посилання слідчого на наявність ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків носить абстрактний характер, оскільки всі слідчі дії за участю свідків проведені, відповідні протоколи допитів до матеріалів провадження долучені.

Крім того, доказів на підтвердження активних дій з боку ОСОБА_7 щодо спілкування з будь-яким із свідків стороною обвинувачення не надано.

Слідчим суддею не в повній мірі враховано відомості про особу підозрюваного, зокрема те, що він зареєстрований та проживає разом з батьками, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, не вживав жодних дій щодо перешкоджання у здійсненні об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження та активно сприяв у встановлені дійсних обставин правопорушення, а також те, що підозрюваний неофіційно працює у сервісі з доставки їжі з метою отримання засобів для існування та допомоги батькам, на його утримані перебуває батько, який є людиною з інвалідністю ІІІ групи, потребує його постійної допомоги та підтримки.

Інших ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, не встановлено.

Також органом досудового розслідування не доведено недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, СУ ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000774 від 25.07.2023за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як зазначено в клопотанні, органом досудового розслідування встановлено, що о ІНФОРМАЦІЯ_3, приблизно о 00 год. 02 хв., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині проспекту Берестейського у м. Києві, зі сторони вул. Святошинської в напрямку вул. Чистяківської, наближався до контрольно-пропускного пункту № 755, розташованого поблизу буд. № 83 проспекту Берестейського та позначеного заборонними дорожніми знаками 3.41 «STOP контроль», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 30 км/год, 10 км/год., 5 км/год» з додатковою табличкою час дії «00:00-05:00».

У цей час, на зазначеному контрольно-пропускному пункті несли службу ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 (старший солдат старший стрілець в/ч НОМЕР_2 ) та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (солдат, стрілець в/ч НОМЕР_2 ), здійснюючи перевірку осіб та транспортних засобів.

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 12.3,12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, унаслідок чого здійснив наїзд на вищевказаних пішоходів, спричинивши їм тілесні ушкодження.

Так, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток тазу, двобічного гемопневмотораксу, переломів ребр, з якими був госпіталізований до КНП КМКЛ № 17, ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Згідно даних протоколу затримання від 25.07.2023, цього ж дня о 10 год. 45 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

25.07.2023 об 11 год. 10 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та спричинило смерть потерпілого, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 286 КК України.

26.07.2023 старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.07.2023 задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Визначено строк дії ухвали про тримання ОСОБА_7 під вартою тривалістю 60 днів з моменту затримання підозрюваного, тобто до 22.09.2023 включно.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

З урахуванням вказаного, ураховуючи наслідки інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, вчинення якого призвело до заподіяння тілесних ушкоджень одному із потерпілих, та загибелі іншого потерпілого, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, враховуючи правову кваліфікацію інкримінованого йому злочину та зміст підозри.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, або визначення застави, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність оскаржуваної ухвали, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Доводи апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків та потерпілих, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих і дослідження їх судом.

При цьому, доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 одразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди та в ході досудового розслідування визнав вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у повному обсязі, щиро розкаявся та жалкує через вчинене ним правопорушення, не оскаржує суті обставин, викладених у повідомленні про підозру, готовий сприяти органам досудового розслідування у встановлені всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, вживає заходів щодо пошуку шляхів примирення з потерпілими та повного відшкодування заподіяної шкоди, враховані колегією суддів, проте самі по собі вказані обставини, з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та його наслідків, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника на те, що підозрюваний зареєстрований та проживає разом з батьками, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, не вживав жодних дій щодо перешкоджання у здійсненні об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження та активно сприяв у встановлені дійсних обставин правопорушення, а також те, що підозрюваний не офіційно працює у сервісі з доставки їжі з метою отримання засобів для існування та допомоги батькам, на його утримані перебуває батько, який є людиною з інвалідністю ІІІ групи, не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3