Справа № 309/3537/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/672/22 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.10.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець смт Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружений, працюючий завідувачем Данилівської дільниці ветеринарної медицини, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 04 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 01 (один) рік 06 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: автомобіль марки «OPEL ASTRA» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області повернуто ОСОБА_6 ; велосипед, який знаходиться на майданчику тимчасового утримання Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області повернуто потерпілій ОСОБА_10 .

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

27.07.2022 приблизно о 21год 30 хв ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «OPEL ASTRA» д/н НОМЕР_1 та рухаючись заднім ходом, напроти

-2-

кафе «Маркет», що по вул. Центральній в с. Іза Хустського району, в порушення вимог п. 10.1, 10.9, 1.5 Правил дорожнього руху України, не забезпечивши відповідну безпеку, не застосував усіх передбачених Правилами дорожнього руху України засобів для того, щоб впевнитися у відсутності перешкод для руху, при русі заднім ходом, продовжуючи рух скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , яка з тілесними ушкодженнями була доставлена в реанімаційне відділення Хустської РЛ. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 , у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 92/х від 12.08.2022 отримала тілесні ушкодження у вигляді: саден правого та лівого ліктьових суглобів по зовнішній поверхні, ВЧМТ з забоєм головного мозку важкого ступеню, травматичний САК, пневмоцефалія, перелом обох скроневих кісток з вираженим цефалгічним синдромом, вираженими статико-координаторними порушеннями, перелом відростку СЗ хребця. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини облицювання велосипеду та автомобіля з послідуючим ударянням та ковзанням тіла по твердих підлеглих покривах дороги під час ДТП і вкладаються в час події, яка мала місце 27.07.2022. Тілесні ушкодження у вигляді саден, потягли за собою розлад здоров`я не більше 6 днів, і по цій ознаці згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесні ушкодження у вигляді перелому відростку СЗ хребця, потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня, і по цій ознаці згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Тілесні ушкодження у вигляді ВЧМТ з забоєм головного мозку важкого ступеню, травматичний САК, пневмоцефалія, перелом обох скроневих кісток з вираженим цефалгічним синдромом, вираженими статико-координаторними порушеннями є небезпечними для життя і по цій ознаці згідно п. 2.1.3. «Б.В.Г.» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію діянь обвинуваченого, просить вирок суду від 26.10.2022 в частині призначення ОСОБА_6 покарання змінити та призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами, у решті вирок суду від 26.10.2022 щодо ОСОБА_6 залишити без змін. Вважає, що при призначенні покарання, в тому числі і додаткового, суд першої інстанції не врахував у повній мірі обставин, що пом`якшують покарання та які впливають і на підстави призначення додаткового покарання, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди потерпілій, відсутність з її боку претензій, а також необхідність права керування транспортними засобами у професійному та повсякденному житті. Крім того, ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, неповнолітніх та похилого віку утриманців, має постійне місце проживання, раніше не судимий, обставини що обтяжують покарання - відсутні. ОСОБА_6 тривалий час працює завідуючим Данилівської дільниці ветеринарної медицини і позбавлення його права керування транспортним засобами унеможливить виконання ним своїх трудових обов`язків, пов`язаних з викликами його як лікаря-ветеринара. З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції мав можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_6 менш суворе основне покарання та визначити іспитовий строк тривалістю один рік.

-3-

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, промову прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, пояснення представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , який не заперечив проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , досліджувати зібрані органом досудового розслідування докази. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленню порядку їх дослідження та роз`яснені при цьому прав ОСОБА_6 , судом першої інстанції вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України порушені не були. Тому, апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження не перевіряються.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 про невідповідність призначеного ОСОБА_6 судом покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через суворість, колегія суддів відхиляє та зазначає наступне.

Згідно ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за кримінальне правопорушення є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Відповідно до загальних засад призначення покарання (ст. 65 КК), суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, обираючи міру покарання ОСОБА_6 , дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК формальних критеріїв, а і з особливостей конкретного кримінального правопорушення. Зокрема, суд узяв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив необережний тяжкий злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту,

-4-

тобто джерела підвищеної небезпеки, наслідками якого стало заподіяння тяжких тілесних ушкоджень особі, при цьому врахував обставини дорожньо-транспортної пригоди, характер допущених ОСОБА_6 порушень Правил дорожнього руху України, а також дані про особу винного, котрий до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання та призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України в межах санкції вказаної норми у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, яке на переконання колегії суддів є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не свідчить про його явну несправедливість та надмірну суворість.

Обґрунтовано призначено і додаткове покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік 06 (шість) місяців.

На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку такий розмір покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, є справедливим, пропорційним та співрозмірним вчиненому. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає. Переконливі аргументи, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції, в апеляційній скарзі захисника відсутні.

Крім того, зваживши всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість перевиховання та виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Проте, колегія суддів враховує роз`яснення, що містяться у п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ч. 1, 2 ст. 286, ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

За змістом ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

-5-

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На переконання колегії суддів рішення місцевого суду про доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання у виді - позбавлення права керувати транспортними засобами, за санкцією ч. 2 ст. 286 КК України є виправданим, оскільки наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень наступили внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, які допустив обвинувачений під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, характеру вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наслідків, що настали, дійшов обґрунтованого висновку про призначення за санкцією ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання, яке на думку колегії суддів у сукупності із призначеним основним покаранням є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 тривалий час працює лікарем дільниці ветеринарної медицини і позбавлення його права керування транспортним засобами унеможливить виконання ним своїх трудових обов`язків, пов`язаних з викликами його як лікаря-ветеринара, колегія суддів не приймає до уваги та визнає їх недостатніми для врахування при призначенні додаткового покарання, тим більше, що надана стороною захисту довідка про працевлаштування ОСОБА_6 з 14.03.2023 лікарем Драгівської дільниці ветеринарної медицини та обслуговування ним ряду населених пунктів, не містить даних про відсутність у вказаної дільниці службових транспортних засобів, так і відомостей про використання лікарем ОСОБА_6 саме власного транспортного засобу.

Вказані в апеляційній скарзі підстави для зміни вирку суду в частині призначеного покарання, в тому числі додаткового покарання, були предметом розгляду судом першої інстанції, і підстав для їх визнання такими, що дають підстави не призначати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами не встановлено.

Враховуючи наведене, підстав для зміни вироку з підстав пом`якшення призначеного ОСОБА_6 основного покарання та не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів не вбачає, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність у суду першої інстанції правових підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 поряд з основним покаранням і додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при провадженні досудового розслідування та судового розгляду, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку апеляційним судом не встановлено.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом;

-6-

положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.10.2022 щодо нього,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді