КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого, щодо якого ухвалено

виправдувальний вирок ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006424 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Димер Вишгородського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

Цим же вироком цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 залишено без задоволення.

______________________________________________________

Справа №11-кп/824/997/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Категорія: ч. 4 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_1 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 висунуто обвинувачення в тому, що ОСОБА_8 у вересні 2018 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шахрайським шляхом, достовірно знаючи, що потерпіла ОСОБА_9 , яка на той час перебувала в родинних стосунках з останнім, має наміри придбати квартиру у м. Києві чи Київській області, в телефонній розмові запропонував ОСОБА_9 свої послуги, які полягали в підібрані гарного варіанту та позитивного вирішення питання щодо офіційного оформлення квартири на її ім`я, чим ввів в оману ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_8 , заздалегідь не збирався виконувати вказану обіцянку, переслідуючи умисел заволодіти грошима ОСОБА_9 на загальну суму 700 507 грн.

11.03.2019 ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_8 заволодіти її майном, будучи впевненою в законності дій ОСОБА_8 , спочатку передала останньому гроші в сумі 16 400 Євро, що, згідно курсу Євро до гривні України, станом на 11.03.2019 становить 487 736 грн., для придбання кв. АДРЕСА_3 , якими ОСОБА_8 заволодів шляхом обману та зловживання довірою.

ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, та переслідуючи єдиний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 шляхом обману та зловживання довірою, у квітні 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, повідомив останній, що вона стала власником вищезазначеної квартири, на підставі договору купівлі-продажу, але дана квартира потребує ремонтних робіт, вартість яких складає в сумі 212 771 грн., на що ОСОБА_9 погодилась та сказала ОСОБА_11 передати ОСОБА_8 грошові кошти на загальну суму 212 771 грн., на що остання за адресою: АДРЕСА_2 , передала вказану суму грошей ОСОБА_8 .

У подальшому ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку в особливо великих розмірах на загальну суму 700 507 грн.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майно шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого в особливо великих розмірах.

Також ОСОБА_8 у вересні 2018 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шахрайським шляхом, достовірно знаючи, що потерпіла ОСОБА_9 , яка на той час перебувала в родинних стосунках з останнім, має наміри придбати квартиру у м. Києві чи Київській області, в телефонній розмові запропонував ОСОБА_9 свої послуги, які полягали в підібранні гарного варіанту та позитивного вирішення питання щодо офіційного оформлення квартири на її ім`я, чим ввів в оману ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_8 , заздалегідь не збирався виконувати вказану обіцянку, переслідуючи умисел заволодіти грошима ОСОБА_9 на загальну суму 700 507 грн.

11.03.2019 ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_8 заволодіти її майном, будучи впевненою в законності дій ОСОБА_8 , спочатку передала останньому гроші в сумі 16 400 Євро, що, згідно курсу Євро до гривні України, станом на 11.03.2019 становить 487 736 грн., для придбання кв. АДРЕСА_3 , якими ОСОБА_8 заволодів шляхом обману.

ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, та переслідуючи єдиний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , у квітні 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, повідомив останній, що вона стала власником вищезазначеної квартири, на підставі договору купівлі-продажу, але дана квартира потребує ремонтних робіт, вартість яких складає в сумі 212 771 грн., на що ОСОБА_9 погодилась та сказала ОСОБА_11 передати ОСОБА_8 грошові кошти на загальну суму 212 771 грн., на що остання за адресою: АДРЕСА_2 , передала вказану суму грошей ОСОБА_8 .

На підтвердження своїх дій ОСОБА_8 надав ОСОБА_9 копію завідомо підробленого договору купівлі продажу-майнових прав №19/5-2 від 12.04.2019, відповідно до якого ОСОБА_8 придбав у ТОВ «ДБК- ПАРНЕР» майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , тим самим використав зазначений договір, достовірно знаючи, про те, що він підроблений та сторонами не укладався.

У подальшому, 12.03.2020 у ході санкціонованого обшуку працівниками поліції за адресою АДРЕСА_1 , у якій зареєстрований та проживає ОСОБА_8 , виявлено та вилучено оригінал інвестиційного договору № 19/5-2 від 12.04.2019.

Такі дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Також ОСОБА_8 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, розподіливши між собою ролі щодо виготовлення завідомо підробленого документу.

Так, ОСОБА_8 у невстановлений день та час, у невстановленому досудовим розслідування місці, маючи на меті злочинний умисел, направлений на підробку офіційних документів з метою пред`явлення їх потерпілій ОСОБА_9 , нібито від імені приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , для отримання від неї грошових коштів, вирішив сприяти вчиненню злочину іншій особі, а саме у підробці договору купівлі-продажу від 19 квітня 2019 року №ННМ284313, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його подальшого використання іншою особою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою і який надає права, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та день, знаходячись за невстановленою досудовим розслідуванням адресою, разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, достовірно знаючи порядок видачі договору-купівлі продажу, надав невстановленій досудовим розслідуванням особі паспортні дані ОСОБА_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та місце проживання - АДРЕСА_5 , з метою подальшої підробки договору купівлі-продажу, тим самим виступивши в ролі пособника у вчиненні даного злочину.

У подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, підробила договір купівлі-продажу серії №ННМ284313, нібито посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою подальшого його використання.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою і який надає права з метою його використання іншою особою.

Також ОСОБА_8 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, повторно, вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, направлений на підробку офіційних документів з метою пред`явлення їх потерпілій ОСОБА_9 , нібито від імені директора ТОВ «ІНВЕСТ ДБК» ОСОБА_14 , для отримання від неї грошових коштів та вирішив сприяти вчиненню злочину іншій особі, а саме у підробці договору купівлі-продажу майнових прав №19/5-2 від 12.04.2019, який посвідчується уповноваженою особою, з метою його подальшого використання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на пособництво в підробці договору купівлі-продажу майнових прав №19/5-2 від 12.04.2019, який посвідчується уповноваженою особою, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час та день, знаходячись за невстановленою досудовим розслідуванням адресою, разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, достовірно знаючи порядок укладання такого договору, надав невстановленій досудовим розслідуванням особі власні дані, а саме ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 та місце проживання - АДРЕСА_1 , з метою подальшої підробки договору купівлі-продажу майнових прав №19/5-2 від 12.04.2019, тим самим вступивши в роль пособника у вчиненні даного злочину.

У подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, підробила договір купівлі-продажу №19/5-2 від 12.04.2019, нібито посвідчений директором «ІНВЕСТ ДБК» ОСОБА_14 , яка має право укладати такі документи, з метою подальшого його використання.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою і який надає права з метою його використання іншою особою, вчиненому повторно.

Також ОСОБА_8 у вересні 2018 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шахрайським шляхом, достовірно знаючи, що потерпіла ОСОБА_9 , яка на той час перебувала в родинних стосунках з останнім, має наміри придбати квартиру у м. Києві чи Київській області, в телефонній розмові запропонував ОСОБА_9 свої послуги, які полягали в підібранні гарного варіанту та позитивного вирішення питання щодо офіційного оформлення квартири на її ім`я, чим ввів в оману ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_8 , заздалегідь не збирався виконувати вказану обіцянку, переслідуючи умисел заволодіти грошима ОСОБА_9 на загальну суму 665 816 грн.

11.03.2019 ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_8 заволодіти її майном, будучи впевненою в законності дій ОСОБА_8 , спочатку передала останньому гроші в сумі 16 400 Євро, що, згідно курсу Євро до гривні України, станом на 11.03.2019 становить 487 736 грн., для придбання кв. АДРЕСА_3 , якими ОСОБА_8 заволодів шляхом обману.

ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, та переслідуючи єдиний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , у квітні 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, повідомив останній, що вона стала власником вищезазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу, але дана квартира потребує ремонтних робіт, вартість яких складає в сумі 212 771 грн., на що ОСОБА_9 погодилась та сказала ОСОБА_11 передати ОСОБА_8 грошові кошти на загальну суму 212 771 грн., на що остання за адресою АДРЕСА_2 , передала вказану суму грошей ОСОБА_8 .

На підтвердження своїх дій ОСОБА_8 використав та надав ОСОБА_9 завідомо підроблений документ, а саме договір купівлі-продажу квартири серії ННМ284313 від 19.04.2019, відповідно до якого ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_15 майнові права на квартиру за адресою АДРЕСА_4 .

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Суд, оцінивши сукупність наданих йому доказів з точки зору належності і допустимості, прийшов до висновку про невинуватість ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України та виправдав його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, вважаючи вирок суду незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить його скасувати та направити справу на новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що, згідно вироку суду, підставою для виправдання ОСОБА_8 стало порушення ст. 290 КПК України, а саме не відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження стороні захисту, у зв`язку з чим ухвалою суду від 04.08.2021 року докази сторони обвинувачення визнано недопустимими.

Однак під час досудового розслідування захист ОСОБА_8 , згідно доручення регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві, здійснювала адвокат ОСОБА_16 .

У подальшому, а саме 26.05.2021 року прийнято рішення про відкриття матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, про що слідчим повідомлено захисника та здійснено виїзд до обвинуваченого ОСОБА_8 , який перебував у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

ОСОБА_8 відмовився від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, що підтверджується відповідним протоколом, а захисник ОСОБА_16 до ДУ «Київський слідчий ізолятор» не прибула, про що слідчим складено рапорт.

При цьому прокурор звертає увагу, що матеріали кримінального провадження складаються з 1 тому, не містять особливої складності для вивчення, а всі слідчі і розшукові дії, які спрямовані на здобуття доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вище вказаних кримінальних правопорушень, проведені ще до розшуку останнього. І, в тому числі, при обранні запобіжного заходу, копії матеріалів кримінального провадження надавалися стороні захисту на ознайомлення.

Вказане свідчить, що сторона обвинувачення не приховувала докази, не намагалася ухилитися від виконання вимог ст. 290 КПК України та стороні захисту відомі всі матеріали кримінального провадження, а те, яким чином сторона захисту реалізувала своє право на ознайомлення, залежить від сторони захисту, оскільки сторони є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Що стосується адвоката ОСОБА_7 , який нібито також здійснював захист ОСОБА_8 , то прокурор зазначає, що, згідно повідомлення адвоката ОСОБА_7 , він зв`язувався під час досудового розслідування зі слідчим, на підтвердження чого надав копію аудіорозмови. При цьому, на думку прокурора, вказана розмова не підтверджує факт того, що захисником ОСОБА_7 під час досудового розслідування долучалися до матеріалів кримінального провадження документи, визначені ст. 50 КПК України, оскільки будь-які відомості щодо участі саме цього захисника під час досудового розслідування органу досудового розслідування не надавалися. Не надано їх і у ході судового розгляду. У матеріалах досудового розслідування вказаного кримінального провадження відсутні документи захисника ОСОБА_7 .

При цьому, на клопотання захисника ОСОБА_7 від 29.05.2021 року, яке надійшло до Дарницької окружної прокуратури міста Києва 03.06.2021 року, надано письмову відповідь, відповідно до якої захиснику запропоновано ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та зазначено контактний телефон прокурора. Проте, з матеріалами кримінального провадження захисник не ознайомився. Вказане також підтверджує той факт, що стороною обвинувачення не допущено порушення вимог ст. 290 КПК України та не вживалося заходів щодо перешкоджання стороні захисту в реалізації її прав.

Також, прокурор зазначає, що 26.05.2021 року з матеріалами кримінального провадження ознайомився представник потерпілого, що також підтверджує, що сторони реалізували свої права, в тому числі на ознайомлення, на власний розсуд,

Проте, суд першої інстанції вказані доводи не врахував, визнав очевидно недопустимими докази сторони обвинувачення, чим фактично обмежив її у доведені вини ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_7 у запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, посилаючись на те, що вона є формальною та надуманою, оскільки судом надано оцінку усім доказам, як в сукупності, так і кожному окремо на предмет належності і допустимості, та винесено виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілої на підтримку поданої апеляційної скарги, а також заперечення ОСОБА_8 та його захисника проти апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про винуватість обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Суд досліджує надані йому докази з точки зору належності і допустимості, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. Саме сукупність доказів вказує на доведеність чи не доведеність вчинення особою відповідного кримінального правопорушення. Поняття недоведеності того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, означає, що подія кримінального правопорушення мала місце, але органом досудового розслідування не доведено участі обвинуваченого у його вчиненні.

Таким чином, рішення суду щодо ухвалення виправдувального вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України має ґрунтуватися на належних і допустимих доказах щодо події кримінального правопорушення.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції вказав, що стороною обвинувачення не надано суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, навівши у мотивувальній частині вироку мотиви цього, які полягають в тому, що ухвалою суду від 04.08.2021 року надані стороною обвинувачення та представником потерпілої докази на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень визнано очевидно недопустимими з підстав того, що при наданні доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, стороною обвинувачення було істотно порушено право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, оскільки вказана процесуальна дія проведена без участі захисника, участь якого є обов`язковою.

При цьому судом першої інстанції будь-які докази не досліджувались, адже обвинувачений ОСОБА_8 у суді відмовився давати показання, скориставшись положеннями ст. 63 Конституції України, а інші докази, як то: показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_18 , а також - висновок експерта №СЕ-19-20/9699-ТД від 30.04.2020, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення; відповідь на запит з ТОВ «Інвест ДБК»; відповідь на запит з Національного банку України; розписку про зобов`язання повернути грошові кошти; протокол обшуку від 12.03.2020; постанову про визнання речовими доказами від 12.03.2020; квитанцію № 002551; копії документів на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 ; договір купівлі-продажу квартири від 19.04.2019; договір купівлі-продажу майнових прав № 19/5-2 від 12.04.2019, ухвалою суду від 04.08.2021 року визнано очевидно недопустимими.

Попри всі ці обставини, згідно резолютивної частини оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_8 .

Тож фактично суд першої інстанції, не досліджуючи жодного доказу, дійшов висновку, що мало місце вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, але не доведено, що їх вчинив саме ОСОБА_8 .

Таким чином, мотивувальна і резолютивна частина оскаржуваного рішення суду містить суперечності, оскільки неналежність і недопустимість доказів передбачає ухвалення виправдувального вироку з інших підстав.

Вказані обставини є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, що, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що вирок суду скасовано з інших підстав ніж ті, на які посилався прокурор, подана ним апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а її доводи - перевірці під час нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3