УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/5096/23

Провадження № 1-кп/522/213/24

17 січня 2024 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000122, відомості про яке внесено 01.03.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дудчани, Нововоронцовського району, Херсонської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000122, відомості про яке внесено 01.03.2023 року до Єдиного реєстру досудового розслідування, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без права внесення застави, мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України, яке є тяжким злочином у розумінні ст.12 КК України, санкцією якого передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже з метою уникнення такої відповідальності він може переховуватись від суду.

Крім того, прокурор у клопотанні зазначає, що згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім цього, прокурор зазначає, що ОСОБА_5 має можливість безперешкодного виїзду за межі території України, що у своїй сукупності є достатніми мотивуючими особу факторами вчинення спроб переховуватись від суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з російською федерацією, а отже свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У клопотанні зазначено, що серед іншого, вчиняючи зазначену вище протиправну діяльність ОСОБА_5 неодноразово контактував із особами, які могли бути обізнані в його незаконній діяльності та зможуть в подальшому надати викривальні показання щодо аналогічних злочинів. Так до прикладу, свідками ОСОБА_6 1М ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 були надані свідчення, які у своїй сукупності підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 . Враховуючи викладене, останній може незаконно впливати на світків або інших фігурантів даного кримінального провадження з метою примушування їх до дачі показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід судового розгляду. Викладені доводи дають підстави стверджувати про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, прокурор зазначає, що вчиняючи вищевикладене кримінальне правопорушення, обвинувачений мав прямий умисел, усвідомлював наслідки притягнення до відповідальності, а отже. Обвинувачений дійсно може вчинити інше кримінальне правопорушення, направлене проти територіальної цілісності та недоторканості України, а також проти основ національної безпеки України. Викладене свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Із урахуванням ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КГІК України, які виникли внаслідок дій ОСОБА_5 жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку обвинуваченого щодо виконання ним процесуальних рішень та не унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак запобігти зазначеним ризикам.

Водночас, прокурор зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжних захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України - тримання під вартою.

Окрім цього, згідно із абз. 3 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, мас право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-1І4-2, 258-258-5, 260, 261,402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Прокурор у клопотанні зазначає, що враховуючи наявність доказів причетності ОСОБА_5 до добровільної участі в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, а також його можливу причетність до вчинення інших кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, в умовах введеного у державі воєнного стану та фактичних бойових дій по всій території України, докази причетності ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, запобіжний захід у вигляді застави не здатний забезпечити покладення на підозрюваного покладених на нього обов`язків.

Прокурор вказує на те, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкриміновано, позбавляє можливості перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду, а тому, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні прокурор просить продовжити дію обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без права внесення застави.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні подав письмові заперечення на клопотання прокурора в яких просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора від 16.01.2024р. про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою або обрати більш м`який запобіжний захід та заперечував проти зазначеного прокурором ризику переховування від суду, оскільки ОСОБА_5 раніше не судимий, має міцні соціальні стосунки та місце постійного проживання. Крім того заперечував проти зазначеного прокурором у клопотання ризику незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки на його думку всі свідки вже допитані з використанням звуко-відеозаписуючої апаратури. Також захисник зазначає, що прокурором не зазначено з яких підстав ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується. Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_5 фактично перебуває у шлюбних відносинах із ОСОБА_17 та на його утриманні перебуває його молодший неповнолітній брат ОСОБА_18 , 2008 року народження, має бездоганну репутацію, а тому продовження ОСОБА_5 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає меті кримінального провадження.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду України від 26.09.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області», на підставі ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з метою забезпечення доступу до правосуддя. Дотримання розумних строків під час розгляду справ, що були під територіальною юрисдикцією Бериславського районного суду Херсонської області визначено підсудність за Приморським районним судом м.Одеси.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2023 року ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався ухвалами Приморського районного суду м.Одеси та закінчується 24.01.2024 року.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На даному етапі судового розгляду суд не має можливості оцінити наявні у справі докази, оскільки вони ще не надавались суду.

Разом з цим, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, офіційно не працевлаштований, не одружений, що свідчить про відсутність у останнього законних джерел для існування та міцних соціальних зв`язків.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою суду не надано, у судовому засіданні не встановлено та захисником у письмових запереченнях не доведено.

З огляду на зазначене, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність, направлену проти територіальної цілісності та недоторканості України, а також проти основ національної безпеки України, які є більш ніж вагомими, продовжують існувати, а тому прокурором доведена наявність всіх обставин, зазначених у п.1-3 ч.1 ст.194 КПК України.

Крім того, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні "Lavents v. Latvia", продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги права, передбаченого статтею 5 Конвенції, суд дійшов до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Враховуючи викладене, та положення ч. 6 ст. 176 КПК України, з яких вбачається, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід - тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 не вбачається, а тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою строком до 15 березня 2024 року.

Згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Керуючись вимогами ст.ст. 8, 9, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000122 від 01.03.2023 р. відносно ОСОБА_5 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України - задовольнити.

Строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 15 березня 2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1

17.01.2024