Справа № 464/3487/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/818/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чорнушовичі, Львівського району, Львівської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_6

в с т а н о в и л а

цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи особою, яка має незняту та непогашену судимість за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України, достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 25 травня 2023 року близько 00 год. 30 хв., перебуваючи у дворі між будинком АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, під приводом проведення поверхневого обшуку потерпілого, викрав з кишень мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі 9с» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 вартістю 2 333 грн. 33 коп., гаманець чорного кольору вартістю 84 грн., в якому знаходилось пенсійне посвідчення видане на ім`я ОСОБА_9 , грошові кошти в сумі 625 грн., банківські картки «Приватбанку» та «Оксі банку», чим спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 3042 грн. 33 коп., після чого, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном, відійшов з місця вчинення злочину, однак в подальшому був зупинений свідком ОСОБА_10 та повернув потерпілому ОСОБА_9 вищевказаний мобільний телефон, а гаманцем з його вмістом розпорядився на власний розсуд, викинувши його неподалік місця вчинення кримінального правопорушення. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 , спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 3042 грн. 33 коп.

На вказаний вирок суду адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити і призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Свої апеляційній вимоги захисник мотивує тим, що призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим через невідповідність тяжкості і обставинам скоєного та особі обвинуваченого. Вважає, що такі обставини як повернення потерпілому його майна та відсутність завданої шкоди заслуговують на призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання.

При апеляційному розгляді обвинувачений і його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити вирок суду першої інстанції без змін. Вказавши, що покарання не є надто суворим, оскільки призначено з урахуванням усіх пом`якшуючих обставин та характеристики особи винного.

Заслухавши доповідь судді, заслухавши пояснення учасників провадження, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, має непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на обліках у психонаркологічному диспансерах не перебуває, не працює, розлучений, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, а також те, що частина викраденого майна було повернуто потерпілому лише внаслідок встановлення та виявлення ОСОБА_7 правоохоронними органами.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, суд врахував те, що відповідно до досудової доповіді провідного інспектора Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_11 від 30 червня 2023 року, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється, як високий. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

До того ж, матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_7 до цього вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності з яких декілька разів відбував покарання у виді реального позбавлення волі, однак продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про його виняткову зухвалість, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання.

При цьому слід мати на увазі, що визнання вини передбачає окрім визнання особою факту вчинення злочинних протиправних дій, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого та понести покарання.

Отже, на думку колегії, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про неможливість досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень без ізоляції його від суспільства, оскільки на обвинуваченого не діють більш м`які покарання і він сам становить підвищену суспільну небезпеку.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Надаючи оцінку твердженням захисника обвинуваченого щодо необхідності врахування таких обставин, як відсутність шкоди та повернення потерпілому майна, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, ті обставини, які дійсно наявні вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, враховуючи, що призначене покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, підстав для скасування чи зміни вироку та призначення покарання без ізоляції від суспільства, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді