Справа № 638/3242/23
Провадження № 1-кс/638/59/24
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суду м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 11 січня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчим відділом Харківського районного управління поліції №3 ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 11 січня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Допитаний як представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 28 березня 2023 року повідомив, що представляє інтереси клієнтки ОСОБА_6 у цивільній справі № 638/16488/21 про поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності до відповідача ОСОБА_7 , яка розглядається Дзержинським районним судом м. Харкова. У свою чергу ОСОБА_6 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з метою уникнення ризику загибелі або отримання шкоди для здоров`я вимушена була виїхати за межи країни до Чеської Республіки з 10 березня 2022 року, про що зроблено відповідну відмітку у паспорті для поїздок за кордон, та до теперішнього часу знаходиться у Чеській Республіки, та територію України не відвідувала.

Майно, що підлягає поділу за позовом складається з двох транспортних засобів (автомобілів), а саме: автомобіль, марки та моделі AUDI А7, 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , чорного кольору; автомобіль, марки та моделі SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , сірого кольору, які були набуті в порядку спадкування громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після смерті їх батька ОСОБА_8 , 1957 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Частки на автомобілі спадкоємців є рівними та становлять 1/2 на кожний автомобіль. На підтвердження прав на транспортні засоби, громадянкою ОСОБА_6 були отримані свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_9 за № 1857, та № 1859. Відповідні свідоцтва отримав і другий співвласник ОСОБА_7 . Перереєстрація транспортних засобів у органах реєстрації (РСЦ) при МВС України ОСОБА_6 не здійснювалася, оскільки не було розуміння з цього питання з другим співвласником ОСОБА_7 .

Як відомо ОСОБА_6 , автомобіль Skoda знаходився на території підприємства: «Сховище митного зберігання», де працював померлий спадкодавець. Автомобіль AUDI використовувався ОСОБА_7 у власних потребах та він знаходився за місцем його мешкання: АДРЕСА_1 .

27 жовтня 2022 року стало відомо про те, що ОСОБА_7 подав зустрічний позов до ОСОБА_6 , де зазначив, що після смерті батька ОСОБА_8 , в нього зазначених транспортних засобів (автомобілів) не було, наполягає що вони знаходяться у ОСОБА_6 , яка не дозволяє йому ними користуватися. ОСОБА_6 заявляє, що вище зазначених транспортних засобів в неї не було, та не має на теперішній час, інформацією, де і в кого знаходяться транспортні засоби, вона також не володіє, вважала що вони знаходяться у її брата ОСОБА_7 .

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 25 листопада 2022 року автомобіль SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , сірого кольору, було переоформлено невідомими особами на ім`я ОСОБА_10 від 07 вересня 2021 року у територіальному сервісному центрі 6342, вже після смерті спадкодавця ОСОБА_8 . Автомобіль AUDI А7, 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , було переоформлено невідомими особами на ім`я ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу, зробленому у територіальному сервісному центрі № 6349 від 04 вересня 2021 року, а у подальшому на підставі договору купівлі-продажу, зробленому в територіальному сервісному центрі № 4641 від 08 квітня 2022 року на ім`я ОСОБА_7 . Також ОСОБА_6 стало відомо про існування довіреності на користування та розпорядження спірним транспортним засобом, яка зроблена вже після смерті спадкодавця ОСОБА_8 , відповідно до Скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей 22 листопада 2022 року, отриманого у приватного нотаріуса ОСОБА_12 за параметрами запиту він-код транспортного засобу, а саме довіреність датована 25 березня 2022 року.

Постановою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 змінено правову кваліфікацію кримінального провадження № 0000031 від 11 січня 2023 року з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. 3 ст. 190 КК України, ч. 4 ст. 358 КК України залишено без змін.

Постановою слідчого Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 від 17 серпня 2023 року автомобілі SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , сірого кольору, та AUDI А7, 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , чорного кольору, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000031.

На час розгляду клопотання право власності на автомобіль SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , сірого кольору, зареєстровано 25.05.2023 за ОСОБА_14 ; на автомобіль AUDI А7, 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , чорного кольору 15.12.2023 за ОСОБА_15 .

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт зазначених автомобілів, в якому просив заборонити вчиняти будь-які дій стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, користування.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 проти клопотання заперечував, оскільки вважає його безпідставним.

Власник майна, а саме автомобіля SKODA ROOMSTER - ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання за її відсутністю, проти арешту майна заперечувала.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинувач еного, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Всупереч принципу змагальності та положень ст. 173 КПК України, прокурор не довів, що зазначені у клопотанні автомобілі відповідають критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.

Саме по собі визнання майна речовим доказом, без доведення інших обставин, передбачених ст. 170-173 КПК України, не є безумовною підставою для накладення арешту майна, оскільки процесуальний закон пов`язує застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження не з формальною підставою (визнання майна речовим доказом), а саме з реальною необхідністю такого арешту з метою запобігання ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Крім того, ч. 2 ст. 173 КПК України покладає на слідчого суддю обов`язок врахування при вирішенні питання про арешт майна, зокрема можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам, слідчий суддя враховує, що прокурором ані у клопотанні, ані під час розгляду клопотання жодним чином не доведено навіть гіпотетичну можливість використання зазначених автомобілів як доказів вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України. Прокурор також не зазначив, які саме обставини можуть бути доведені зазначеними автомобілями, які окрім того визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Тобто, стороною обвинувачення жодним чином не доведено ані можливість використання зазначеного майна як доказу у кримінальному провадженні, ані обставини, які сторона обвинувачення має намір довести за допомогою зазначених автомобілів, ані негативні наслідки для кримінального провадження у разі пошкодження, знищення чи відчуження автомобілів.

На переконання слідчого судді, обмеження титульних власників автомобілів, правомірність права власності яких презюмується в силу закону, правомочностей правомірного володіння, користування та розпорядження майном, враховуючи зазначені вище обставини справи, є надмірним втручанням у їх права та не виправдовує потреб досудового розслідування.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов до висновку, прокурором не доведено можливість використання зазначених у клопотанні автомобілів як доказів у кримінальному провадження, у зв`язку з чим, застосування арешту майна вочевидь буде неспівмірним з втручанням в права титульних власників майна на мирне володіння, користування та розпорядження майном. За таких обставин, не може бути застосовано даний захід забезпечення кримінального провадження, оскільки прокурором не доведено, що завдання кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна, і арешт майна у даному випадку не відповідатиме критеріям розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 64-2, 170 - 173 КПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 11 січня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 25 січня 2024 року о 09 год 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1