Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/156/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника - ОСОБА_12 ,

обвинуваченого - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Долинська, Кіровоградської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, перебуваючого на військовій службі в Збройних Силах України за мобілізацією на посаді навідника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн., задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 , моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_14 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди в сумі по 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. на кожного задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду на загальну суму 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі - 234 861,65 грн. та моральної шкоди в сумі 50 000 грн., задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_17 матеріальну шкоду в сумі 64 861,65 (шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят одна) грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Витрати за проведення експертизи по справі в сумі 13 025,82 грн. (тринадцять тисяч двадцять п`ять гривні вісімдесят дві коп.) стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь держави.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_13 визнаний винуватим та засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб та за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

05.03.2022 року ОСОБА_13 на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 призвано ІНФОРМАЦІЯ_4 в Збройні сили України по мобілізації.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 06.03.2022 № 53 солдата ОСОБА_13 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_5 зараховано до списків військової частини НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;

Відтак, з 06.03.2022, тобто з моменту зарахування ОСОБА_13 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби за мобілізацією.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.03.2022 №71, солдата ОСОБА_13 виключено зі складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2022 № 92/НСТ ОСОБА_13 призначено на посаду навідника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ) з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який указом Президента України №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 р. продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2262-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Тобто, з 24.02.2022 почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_13 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, ст. 1, ч. З, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, додержуватись правил військової поведінки, поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

ОСОБА_13 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за мобілізацію на посаді навідника, 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» 23.11.2022, у порушення вимог ст. ст. З, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та всупереч вимоги п. 31.4.5 «г» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) (п. 31.4 Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.5 г) на одну ось транспортного засобу встановлені діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і не морозостійкі, шини різних розмірів і конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів) близько 13 години 00 хвилин перед виїздом від будинку АДРЕСА_1 діючи протиправно недбало, не перевірив технічний стан автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та, не відмовився від керування вказаним транспортним засобом на якому на задній вісі були встановлені шини різних моделей з різними малюнками протектора. Так, ОСОБА_13 керував зазначеним технічно - несправним транспортним засобом, несправність якого він був спроможній виявити самостійно, шляхом візуального огляду та рухався автодорогою Н-14 «Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв» на території Компаніївської територіальної громади, Кропивницького району, Кіровоградської області зі сторони м. Кропивницький в напрямку м. Бобринець, Кропивницького району, Кіровоградської області, здійснюючи перевезення військовослужбовця, який проходив службу на посаді навідника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» ОСОБА_18 на передньому пасажирському сидінні транспортного засобу.

23.11.2022, близько 13 години 30 хвилин, рухаючись у світлу пору доби, по авто дорозі Н-14 «Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв» на території Компаніївської територіальної громади, Кропивницького району Кіровоградської області зі сторони м. Кропивницький в напрямку м. Бобринець, Кропивницького району, Кіровоградської області, по прямій ділянці дороги, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, на відстані 1700 м від с. Мар`ївка, Кропивницького району, Кіровоградської області, легковажно сподіваючись на відвернення негативних наслідків, порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 ПДР України «Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) та через власну необережність та недбалість позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати напрямок його руху, та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Так, ОСОБА_13 , під час руху за кермом вказаного автомобіля, діючи протиправно недбало, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був та міг їх передбачити під час виконання маневру обгін невстановленої колони транспортних засобів, які рухались попереду нього у попутному напрямку, не переконався у відсутності транспортного засобу на смузі зустрічного руху, чим грубо порушив вимоги п. п. 10.1 та 14.2 (в) ПДР України (п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатись в тому, що: в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані), змінив напрямок руху керованого транспортного засобу та виїхав на зустрічну смугу руху, підтримуючи при цьому швидкість руху близько 99 км/год., що суперечить вимогам п. п. 12.6 (ґ) та 12.9 (б) ПДР України (п. 12.6 Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51 дозволяється рух із швидкістю: Ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.; п. 12.9 (б)Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил). У цей момент, в зустрічному напрямку, зі сторони м. Бобринець, Кропивницького району, Кіровоградської області в напрямку м. Кропивницький, у межах своєї смуги руху, рухався автомобіль «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який перевозив двох пасажирів - на передньому пасажирському сидінні - ОСОБА_19 , а на задньому пасажирському, за вказаним пасажиром, військовослужбовця, який проходить службу на посаді старшого стрільця військової частини НОМЕР_5 , у військовому званні «солдат», ОСОБА_20 . Таким чином, автомобілю «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_17 , діями водія автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_13 , була створена аварійна ситуація, в наслідок чого, відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів на лівому узбіччі щодо напрямку руху автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який контактував передньою, з більшою вираженістю до правого краю, частиною кузова з середньою частиною передньої частини кузова «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер НОМЕР_4 .

У результаті дорожньо - транспортної пригоди пасажир автомобіля «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_20 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої травми грудної клітки з переломом 6,7,8,9 ребер справа, правобічного травматичного пневмогемотораксу, лівобічного травматичного пневмогемотораксу, закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, перелому правої виличної кістки зі зміщенням, закритого перелому зовнішньої стінки правої гайморової пазухи зі зміщенням, рани правої виличної ділянки, рани правої брівної ділянки, які у своїй сукупністю відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

Пасажир автомобіля «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_19 отримав тілесні ушкодження в вигляді: садна верхньої та середньої третин лівої гомілки по передній та внутрішній поверхнях, закритої черепно-мозкової травми: крововиливу під павутинну оболонку головного мозку, синця спинки та кінчика носа, закритої тупої травми грудної клітки та хребта, перелому тіла грудини, множинних переламів ребер: справа - ребро по білягрудиній лінії, 2, 3 ребра по переднє-ключичній лінії, 4, 5, 6, 7 ребра по середнє-ключичній лінії, 8 ребро по переднє-пахвовій лінії, 9, 10 добро по середній та задній-пахвовій лінії, 3, 4 ребра з пошкодженням пристінкової плеври; зліва - 2, 3 ребра по біляхребтовій лінії, 3, 4 ребра по середнє-ключичній лінії, 5, 6 ребра по переднє-пахвовій лінії 6 ребро з пошкодженнями пристінкової плеври, 7, 8 ребра по середнє-пахвовій лінії, надривів коренів легень, забою легень, серця, крововиливів м`яких тканин середостіння, аорти, трахеї, стравоходу, порушення цілісності на рівні першого та другого шийних хребців з переломом зубовидного відростка, крововиливів в навколишні м`які тканини; закритої травми живота та заочеревинного простору, надривів та розривів печінки, селезінки, крововиливів в жирові капсули обох нирок; тупої травми тазу та кінцівок: перелому діафізу правої плечової кістки в середній третині, осколкового переламу правої вертлюжної западини, внутрішньо-суглобового переламу проксимального метаепіфізу правої стегнової кістки, осколкового переламу діафізу лівої великогомілкової кістки в середній третині, крововиливів в навколишні м`які тканини, які у своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті. Смерть ОСОБА_19 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Пасажир автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_18 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1321 від 24.12.2022 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми голови: крововиливу в м`які тканини правої тім`яної ділянки, рани в ділянці підборіддя, великого садна в ділянці обличчя, закритої тупої травми грудної клітки та хребта, надривів коренів та тканини часток легень, крововиливів в м`які тканин середостіння, по ходу трахеї, в тканину легень, перелому тіла грудини на рівні 4 міжребер`я, множинних переломів ребер: зліва -1,9 ребра по середнє-ключичній лінії, 2, 5, 6 ребра по переднє-ключичній лінії, 7, 8 ребра по переднє-пахвовій лінії; справа -1,2 ребра по заднє-пахвовій з пошкодженням пристінкової плеври, 3 ребро по білягрудинній лінії з пошкодженням пристінкової плеври, розриви міжхребцевих дисків з порушенням зчленування на рівні шостого та сьомого шийних хребців, та сьомого та восьмого грудних хребців, крововиливів в навколишні м`які тканини; закритої тупої травми живота: розривів обох часток печінки, розривів селезінки, садна ділянки лівого зап`ястка, садна ділянки середньої третини правої гомілки, які у своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті. Смерть ОСОБА_18 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить вирок стосовно ОСОБА_13 скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_13 , винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Задовольнити у повному обсязі цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн.

В решті вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2023, залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене обвинуваченому покарання є надто м`яке та не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Так на думку потерпілої, не зважаючи на визнання вини обвинуваченим, як на досудовому слідстві, так і в судових засіданнях в суді першої інстанції, сам факт визнання вини ОСОБА_13 без щирого каяття за скоєний злочин не може бути безперечним фактом пом`якшуючої обставини та застосування до нього покарання у виді позбавлення волі строк на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Протягом розгляду справи в суді першої інстанції, в судових дебатах в останньому слові, обвинувачений ОСОБА_13 , так і не довів дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу загибелі двох людей та залишення без батька дітей ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_7 та неповнолітнього ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_8 та молоду жінку потерпілу ОСОБА_8 , яка була змушена повністю пристосовувати та змінювати своє життя та життя дітей без батька.

Обвинувачений ОСОБА_13 , так і не зміг осудити свої дії при вчинення злочину ( мотивуючи доцільність швидко потрапити до частини ЗСУ) та осудити свою поведінку після вчинення злочину, що насамперед повинно виражатися в намаганні максимально відшкодувати завдані злочином збитки, знайти контакт з потерпілою ОСОБА_8 , надати підтримку і не тільки матеріальну. Натомість ОСОБА_13 обмежився, як він вважав достатнім переказування потерпілій ОСОБА_8 коштів у розмірі 20 000,00 грн. та з моменту вчинення злочину переймався більше своїм здоров`ям, наголошуючи в суді першої інстанції про постійне лікування та не задовільний стан свого здоров`я і при цьому не надаючи жодного медичного документа на підтвердження цього.

В матеріалах кримінального провадження міститься медичний документ відносно обвинуваченого ( виписний епікриз № 485), в якому зазначено про виписку з лікувального закладу в задовільному стані 06.04.2023року, і в подальшому жодного медичного документа про стан здоров`я протягом 8 місяців до винесення судом першої інстанції вироку обвинуваченим ОСОБА_13 до суду - не надано.

Але обвинувачений протягом слухання справи постійно наголошував про свій незадовільний стан здоров`я з метою викликати жалість, що лише підтверджує відсутність у обвинуваченого дійсного щирого каяття та фактичне не розуміння наслідків вчинення їм злочину ставлячи свою жалість до себе попереду ніж розуміння наслідків вчинення злочину та загибелі двох людей та залишення дітей потерпілих, у тому числі ОСОБА_8 , без батьків, змушуючи їх на постійне моральне страждання.

Крім того, про факт відсутності розуміння обвинуваченим своїх дій, направлених на відшкодуванню заданих збитків це диференціація розподілу коштів ( ОСОБА_13 не зміг пояснити принцип розподілу) між ОСОБА_14 , якій було сплачено 40 000 грн. та ОСОБА_8 20 000,00 грн., що стало фактичним приниженням потерпілої ОСОБА_8 .

Також , потерпіла вважає, що судом першої інстанції не оцінено тієї обставини, що обвинуваченим вчинено злочин внаслідок грубого умисного порушення правил дорожнього руху, що стало наслідком загибелі двох осіб, виконання та дотримання яких не призвело б до трагічних подій та забезпечило у повній мірі безпеку дорожнього руху.

Потерпіла ОСОБА_8 критично ставиться до позиції сторони захисту ОСОБА_13 та врахування їх судом, про врахуванням особи обвинуваченого, який визнав себе винним, щиро розкаявся, відшкодував збитки потерпілим, незадовільний стан здоров`я, перебування на службі в Збройних Силах України, позитивну характеристику за місцем його проживання, так як: визнання вини обвинуваченим є формальним; щирого каяття фактично не було; відшкодування збитків матеріальних та моральних потерпілим обвинувачений здійснив в не в повному обсязі, не зважаючи на визнання шкоди в розмірі 300000,00 грн.; позитивні характеристики з місця проживання не можуть вказувати на його ставлення до чинення злочину та умисне порушення ПДР України, які призвели до смерті двох людей; перебування на службі в Збройних Силах України обвинуваченим не може бути підставою для пом`якшення покарання, та врахування це судом, так як служба в Збройних силах України не може допускати позбавлення життя інших громадян України при цьому свідомо та умисно порушуючи правила безпеки руху; незадовільний стан здоров`я обвинуваченого не підтверджений жодним належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом.

Виходячи з наведеного потерпіла вважає, що судом першої інстанції не наведено переконливих мотивів такого рішення щодо строку позбавлення волі 6 років, не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_13 злочину, який є тяжким, та його суспільній небезпечності, який підносяться до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту і полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і заподіює тілесні ушкодження, матеріальну шкоду і загибель людей; фактичним обставинам, при яких було вчинено злочин свідомого грубого порушення водієм одразу кількох пунктів правил дорожнього руху, та його тяжким і незворотнім наслідкам.

Щодо апеляційних вимог в частині вирішення цивільного позову зазначає, що нею заявлений цивільний позов до ОСОБА_13 з вимогою відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн., в зв`язку зі смертю годувальника чоловіка ОСОБА_19 , який був батьком двох дітей: ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_7 та неповнолітнього ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Однак, на її думку суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо часткового задоволення цивільного позову у розмірі відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн.

Зазначає, що з моменту скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_8 , змушена була повністю змінити своє життя без коханого чоловіка, а також життя двох дітей перестали бути нормальними і про подальше спокійне життя після втрати батька та годувальника в сім`ї перестало існувати. Вся сім`я потерпілої фактично перестала існувати, як повноцінна, в якій є батько мати та діти, що безпосередньо відобразиться на психічному стані дітей адаптації в суспільстві та вплине на формування подальшого життя та побудови сімейних стосунків.

Розуміючи, що вимоги позовної заяви, щодо морального відшкодування за загиблого Батька двох дітей та втрати фактичної сім`ї, співмірні з розміром 1 000 000,00 грн. натомість суд першої інстанції виніс рішення про часткове задоволення відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_23 в сумі 500 000 грн., при цьому суд задовольнив позовні вимоги потерпілої ОСОБА_14 , також на двох дітей в сумі по 500 000 грн. на кожного, що разом становить 1000000,00 грн.

При цьому потерпіла зазначає, що моральні страждання її сім`ї є не спів мірними 1000000,00 грн. і не можуть замінити батька. Проте, дані кошті допоможуть потерпілій та двом дітям після втрати годувальника відкрити можливість для повноцінного існування, навчання, розвитку творчих здібностей, які отримували та мали отримувати в майбутньому.

Заслухавши доповідача, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та представників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілої; прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення апеляційних вимог в частині призначення більш суворого покарання, а щодо цивільного позову залишили вирішення питання на розсуд суду; обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_12 , які заперечували у задоволення апеляційних вимог потерпілої у повному обсязі; дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, яким судом надано належну та об`єктивну оцінку, а тому відповідно до ст. 404 КПК України відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Зважаючи на те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України ніким з учасників процесу, зокрема, в апеляційній скарзі потерпілої не оспорюються, а тому колегія суддів судове рішення в цій частині не переглядає.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_13 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб, та порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої про м`якість призначеного ОСОБА_13 покарання, то вони не можуть вважатися обґрунтованими, виходячи з наступного.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_13 призначено покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, тобто в межах строку покарання, яке передбачено санкцією цієї статті.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_13 покарання належним чином врахував те, що кримінальне правопорушення, у відповідності до ст. 12 КК України, хоча і є тяжким злочином, проте, відноситься до категорії вчинених з необережності, його наслідки (загибель двох потерпілих, спричинення потерпілому тілесного ушкодження середньої тяжкості, пошкодження майна).

Також судом повною мірою враховано особу обвинуваченого, який одружений, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, проходить військову службу у ЗСУ, має заохочення від командування частини за особистий внесок у загальні результати служби, за місцем проживання характеризується в цілому позитивно. Взято до уваги досудову доповідь, відповідно до якої обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно. Скарг і зауважень на його поведінку від сусідів та жителів села не надходило, шкідливих звичок не має, приємна і порядна людина. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінений як низький. Ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб - оцінюється як високий.

Враховано районним судом і обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, часткове відшкодування шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. При цьому обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому - відсутні.

Разом з цим суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_13 врахував і думку потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання, пов`язаного з реальним відбуванням покарання.

Тобто, суд першої інстанції мотивував рішення щодо виду і розміру покарання не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але врахував наявність обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також об`єктивно врахував відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, проходить службу у ЗСУ. Поряд з цим, як слушно зазначив суд першої інстанції, обвинувачений вчинив не умисне (вчинене з необережності) кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що думка потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, пов`язаного з реальним відбуванням покарання, враховується судом в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, проте не є вирішальною при призначенні покарання.

Всупереч доводам апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 , суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин провадження, даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставини, його поведінки в суді, яка свідчить про те, що він є особою, яка визнала вину, тобто усвідомив тяжкість наслідків кримінального правопорушення, обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде достатнім та необхідним у виді позбавлення волі на рівні, найближчому до нижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст. 286 КК України з призначенням йому додаткового покарання в виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Отже, апеляційні доводи потерпілої про зайву м`якість призначеного покарання ОСОБА_13 , та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо скасування вироку у цій частині, на думку колегії суддів - є безпідставним та не обґрунтованими.

Не можуть бути прийняті до уваги апеляційні доводи потерпілої про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував стан здоров`я обвинуваченого (відсутність офіційного підтвердження), оскільки документи, які підтверджуюють дану обставину наявні у матеріалах кримінального провадження ( Т.1 а.м.п. 90- 115; Т.2 а.м.п. 63, 107-121).

Доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що факт визнання вини ОСОБА_13 без щирого каяття за здійснене кримінальне правопорушення не може бути безперечним фактом пом`якшуючої обставини не ґрунтуються на вимогах закону.

Так у відповідності до ч.1 ст. 66 КК України визначені обставини, які пом`якшують покарання. При цьому, ч.2 ст. 66 КК України встановлено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_13 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, надав суду пояснення щодо вчинення правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті. Висунуте йому обвинувачення не заперечував та не оспорював.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до ч.2 ст. 66 КК України, обґрунтовано визнав таку пом`якшуючу обставину, як визнання вини.

При цьому, суд першої інстанції мотивував своє рішення щодо неврахування при призначенні покарання наявність у обвинуваченого такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття.

Всупереч доводів апеляційної скарги потерпілої, такі обставини, які пом`якшують покарання, як визнання вини та щире каяття у вчиненому, є різними за своєю суттю та існують незалежно одна від одної, а тому законодавець і не пов`язує їх обов`язкову наявність в сукупності.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 про неправильність прийнятого судом першої інстанції в частині вирішення її цивільного позову, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_14 по даному кримінальному провадженні були заявлені цивільні позови про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, з обвинуваченого ОСОБА_13 , потерпілим ОСОБА_17 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_13 матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Зокрема потерпіла ОСОБА_8 просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди на її користь 1000000 грн.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи цивільний позов ОСОБА_8 , в частині стягнення моральної шкоди на її користь в розмірі 500 000 гривень, врахував шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнала потерпіла у зв`язку із смертю близької людини - свого чоловіка та батька її дітей, порушення її нормальних життєвих зв`язків, докладання з її боку додаткових зусиль для організації життя, вимушені негативні зміни у житті позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки рішення щодо розміру стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 моральної шкоди належним чином мотивоване, відповідає вимогам розумності і справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі потерпілою ОСОБА_8 на те, що суд першої інстанції фактично за однакових обставин (наявність двох дітей), задовольнив позовні вимоги потерпілої ОСОБА_14 , також на двох дітей в сумі по 500 000 на кожного, не свідчать про незаконність судового рішення.

Так, потерпілою ОСОБА_14 було заявлено позовні вимоги на свою користь та на кожного з дітей - стягнути з обвинуваченого на користь кожного по 500 000 грн. Разом з цим, потерпіла ОСОБА_8 заявила позовні вимоги до обвинуваченого стягнути на її користь 1 000000 грн.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив позовні вимоги потерпілих у межах заявлених позовних вимог, та стягнув з обвинуваченого на користь кожного цивільного позивача у рахунок моральної шкоди по 500 000 грн.

Таке рішення щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_13 на кожного з потерпілого (в межах заявлених вимог) на переконання колегії суддів відповідає характеру правопорушення, глибині їх фізичних та душевних страждань, негативних явищ та змін у житті потерпілих, порушення їхнього звичайного ритму життєдіяльності.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням від втрати рідної людини, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Проте, у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів знаходить непереконливими доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 щодо розміру призначеного покарання та в частині вирішення судом її цивільного позову, а тому апеляційну скаргу потерпілої залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_13 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4