Справа № 573/2265/23
Номер провадження 1-кп/573/236/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 12 липня 2023 року за №0000385, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки смт Чупахівка Охтирського району Сумської області, зі спеціальною середньою освітою, розлученої, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- за ч. 4 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з наказом №206-к від 01.02.2021 ОСОБА_4 прийнята на посаду учня листоноші Сумської дирекції АТ «Укрпошта» ВПЗ «Вири».

Відповідно до наказу №328-к від 15.02.2021 ОСОБА_4 прийнята на посаду листоноші 3 класу Сумської дирекції АТ «Укрпошта» ВПЗ «Вири».

04.02.2021 ОСОБА_4 була ознайомлена з посадовою інструкцією листоноші.

16.02.2021 між Сумською дирекцією АТ «Укрпошта» та ОСОБА_4 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, де, серед іншого, зазначено, що працівник, що займає посаду листоноші 3-го класу, який виконує роботу безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення, зберігання довірених йому підприємством (установою, організацією) матеріальних цінностей.

Отже, ОСОБА_4 була особою, якій ввірено майно, в тому числі і грошові кошти, прийняті від населення за комунальні послуги.

Достовірно знаючи, що привласнення ввірених грошових коштів є протиправним діянням, діючи в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 в період часу з 08:00 по 15:00 год в період з 01.10.2022 по 14.12.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем проживання ОСОБА_5 , прийняла в останнього грошові кошти в сумі 360 грн як оплату за спожитий газ та 15 грн комісії. Отримавши кошти від ОСОБА_5 , у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння цими коштами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня ОСОБА_4 виписала квитанцію №26-5162, форми №47 та передала її ОСОБА_5 , а отримані кошти в сумі 375 грн привласнила собі.

Окрім того, ОСОБА_4 в період часу з 08:00 по 15:00 год в період з 27.01.2023 по 21.04.2023, перебуваючи у службовому приміщені ВПЗ «Вири» за адресою: вул. Шкільна, 42, с. Вири, Сумський район, прийняла в ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 2069 грн як оплату за спожитий газ та 10 грн комісії. Отримавши кошти від ОСОБА_5 , у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння цими коштами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня ОСОБА_4 виписала квитанцію №26-5162, форми №47 та передала її ОСОБА_5 , а отримані кошти в сумі 2079 грн привласнила собі.

Окрім того, ОСОБА_4 в період часу з 08:00 по 15:00 год в період з 27.01.2023 по 21.04.2023, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , тобто за місцем проживання ОСОБА_6 , прийняла в останньої грошові кошти в сумі 2380 грн як оплату за спожитий газ та 10 грн комісії. Отримавши кошти від ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння цими коштами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня ОСОБА_4 виписала квитанцію №26-5162, форми №47 та передала її ОСОБА_6 , а отримані кошти в сумі 2390 грн привласнила собі.

Окрім того, ОСОБА_4 в період часу з 08:00 по 15:00 год в період з 27.01.2023 по 21.04.2023, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем проживання ОСОБА_7 , прийняла в останнього грошові кошти в сумі 2731 грн як оплату за спожитий газ та 10 грн комісії. Отримавши кошти від ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння цими коштами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня ОСОБА_4 виписала квитанцію №26-5162, форми №47 та передала її ОСОБА_7 , а отримані кошти в сумі 2741 грн привласнила собі.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розуміла їх суспільну небезпечність, усвідомлювала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість визнала повністю, щиро розкаялася та дала показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснила, що у лютому місяці 2021 року влаштувалася листоношеню ВПЗ «Вири». З нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. В її обов`язки входило приймати кошти на оплату комунальних послуг від населення. Потім в житті настав такий період, що їй були дуже потрібні гроші, а заробітну плату вона отримувала невелику. В період часу з жовтня по 14 грудня 2022 року прийняла у ОСОБА_5 360 грн для оплати послуг за спожитий газ та 15 грн за комісію та ці кошти привласнила і витратила на свої потреби.

Потім у період часу з 27.01.2023 по 21.04.2023 вона отримала ще раз від ОСОБА_5 2069 грн за газ і 10 грн за комісію, від ОСОБА_6 - 2390 грн за газ та 10 грн за комісію, від ОСОБА_7 - 2731 грн за газ та 10 грн за комісію, які теж привласнила, а в подальшому витратила на свої потреби.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченій роз`яснено, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 4 ст. 191 КК України, оскільки вона в умовах воєнного стану повторно вчинила привласнення чужого майна, яке було їй ввірене.

Призначаючи покарання обвинуваченій у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується задовільно, не інвалід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки вона повністю визнала свою винуватість, критично оцінила вчинені нею злочини та попросила вибачення у потерпілих; активне сприяння розкриттю злочинів, бо вона правдиво повідомила про обставини їх вчинення; вперше притягується до кримінальної відповідальності; добровільне відшкодування завданого збитку потерпілим.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченої суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також суд враховує і думку потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які подали суду заяви про те, що шкода обвинуваченою їм повністю відшкодована, претензій до неї вони не мають і просили призначити їй покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З урахуванням наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою злочинів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 хоча і вчинила тяжкі злочини, але їй необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з поштовим обігом грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей, в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 191 КК України, без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням та з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, що буде достатнім для того, щоб вона довела своє виправлення.

Запобіжний захід обвинуваченій не застосовувався.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з чим з ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 9560 грн.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з поштовим обігом грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави процесуальні витрати в сумі 9560 грн.

Речові докази чотири квитанції форми 47 за №№ 10-2049, 26-5162, 28-5162, 11-5162, акт службового розслідування, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, що знаходиться у Білопільському відділі Сумської окружної прокуратури, залишити там же; книжки для запису прийнятих платежів та плати за послуги за період з 10.09.2021 по 24.06.2023, касові звіти ВПЗ «Вири» АТ «Укрпошта» за період з серпня 2022 року по червень 2023 року, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, що знаходиться у Білопільському відділі Сумської окружної прокуратури, повернути Сумській дирекції АТ «Укрпошта» ВПЗ «Вири».

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя