Справа № 298/1083/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1133/21 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 298/1083/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі. Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2018 року у виді арешту майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 09 грудня 2018 року близько 07.18 год., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився у технічно справному стані, рухаючись вулицею Штефаника в напрямку вулиці Шевченка у смт. Великий Березний Великоберезнянського району, неподалік магазину «Шик», що розташований на вулиці Штефаника № 9, в порушення пунктів 12.2., 12.3. Правил дорожнього руху, у темну пору доби в умовах недостатньої видимості, не вжив заходів для зменшення швидкості руху та застосування екстреного гальмування аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , яка рухалася проїзною частиною в попутному напрямку руху, та спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді «ВЧМТ, забою головного мозку середнього ступеню тяжкості, що проявилось неврологічною симптоматикою, а саме: позитивним симптомом Седена, Гуревича-Мана, анізорефлесією, позитивним симптомом Марінеску-Родовичі, ністагмом. Переломом соскоподібного відростку скроневої кістки зліва», які згідно з висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 35 від 21 червня 2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з даним вироком, заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України просить вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 у частині призначення йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України. У решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор покликається на те, що постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

Зазначає, що покарання ОСОБА_5 суд призначив в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, однак не застосував поряд з основним покаранням відповідного додаткового, а саме: позбавлення права керувати транспортними засобами, не у повній мірі врахував конкретні обставини провадження та наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

На переконання апелянта, суд першої не дотримався вимог кримінального закону і дійшов безпідставного висновку про призначення покарання ОСОБА_5 без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не навівши у вироку жодних підстав такого рішення.

Звертає увагу, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому основного покарання без додаткового не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, зокрема, що таке є тяжким злочином, обвинуваченим грубо порушені положення Правил дорожнього руху, у результаті чого останній допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , що потягло за собою настання незворотніх наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оспорюється.

Разом з тим, доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого заслуговують на увагу.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.21постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.06 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання-позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів з необережною формою вини, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, учасник бойових дій, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його молодий вік, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілій, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також взяв до уваги позицію прокурора, який просив застосувати до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України з його звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищевказаних обставин не вбачає підстав для збільшення іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_5 , як про це просить прокурор.

Водночас, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку стосовно незастосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Як слушно зазначено в апеляційній скарзі прокурора місцевий суд не врахував належним чином конкретні обставини кримінального провадження та наслідки вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Зокрема, як вбачається з показань ОСОБА_5 , наданих ним у суді першої інстанції, він, перебуваючи за кермом, зігнувся за пляшкою води та відчув удар, подумав, що потрапив у яму та поїхав далі. Лише доїхавши до залізничного вокзалу, оглянув автомобіль. При цьому про ДТП працівників поліції повідомив лише наступного дня.

Тобто, ОСОБА_5 не зупинився на місці дорожньо-транспортної пригоди, не переконався у відсутності шкідливих наслідків, та, відповідно, не надав особі, яку поставив у небезпечний стан, жодної допомоги.

Вказана обставина, на думку колегії суддів, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого та особи винного, а тому непризначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не є дієвим та ефективним заходом для запобігання та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок суду у відповідності з п.4 ч.1 ст. 409 КПК підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку апеляційним судом.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 не зупинив транспортний засіб, щоб переконатися у відсутності шкідливих наслідків, не надав допомогу потерпілій особі.

Окрім цього, твердження ОСОБА_5 про те, що позбавлення його права керувати транспортними засобами поставить його сім`ю у скрутне становище, не підтверджується жодними доказами.

Колегія суддів, також зважає при вирішенні питання призначення покарання на дотримання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки з визначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік, та звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, яке буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України, та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації покарання і не ставити особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині свій вирок.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4