справа № 208/1816/18
№ провадження 1-кп/208/44/23
ВИРОК

Іменем України

09 жовтня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000349, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, даних про працевлаштування не надавалось, не одружений, на утриманні має малолітнього сина 2013 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 30.12.2003 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч. 2 та 3, 70, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- 21.03.2005 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, та за ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.08.2005 року, остаточно за ст. ст. 185 ч.3, 186 ч.2, 187 ч.2, 69, 70 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнився 08.09.2012 року по відбуттю строку покарання;

- 09.08.2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч. 2, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,

по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 будучі раніше судимим за ст. ст. 185, 186, 187 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знов вчинив аналогічне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

О 14.20 годині 22.02.2018 року, ОСОБА_8 знаходився в приміщенні торгівельної зали магазину «АТБ», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Свободи, 34.

Перебуваючи у черзі до каси № 4 зазначеного магазину, ОСОБА_8 побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_4 , який, стоячи перед ним в черзі, поклав свій гаманець «Dekesi» чорного кольору виготовлений із шкіри, на стрічку подачі товару.

Реалізуючи свій раптово виниклий корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення у ОСОБА_9 зазначеного гаманця та будь-якого майна, яке знаходилось в ньому та могло мати майнову цінність, ОСОБА_8 діючи повторно, усвідомлюючи протиправний та відкритий характер свого діяння, рукою схопив зі стрічки подачі товару гаманець, вартість якого становить 207 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 200 гривень, перепустка на ПАТ «ДМКД» на ім`я потерпілого, які належать ОСОБА_9 .

Тримаючи в руці зазначений гаманець з зазначеним майном, ОСОБА_8 вибіг з приміщення на двір та побіг у двір будинку АДРЕСА_3 , звідки пробіг в двір будинку АДРЕСА_4 , де був затриманий охоронцем магазину ОСОБА_10 .

Таким чином ОСОБА_11 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Зазначеними діями ОСОБА_11 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна загальною вартістю 407 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково та пояснив суду, що дата та час події відповідає зазначеним в його обвинуваченні. В обідній час, на проспекті Свободи в м. Кам`янське побачив раніше не знайомого потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та вирішив піти за ним в магазин «АТБ»

Коли потерпілий з покупками знаходився біля каси, там також були і інші покупці. Потерпілий поклав свій гаманець на стрічку яка переміщує товар, і він його таємно забрав та почав бігти з магазину. Вибігав через іншу касу, в магазині його ніхто не намагався зупинити. Побачив, що за ним женуться, коли вже вибіг з магазину. В його голові був якийсь «кавардак», і подумавши, що знов сяде до в`язниці, він отямившись викинув гаманець. Незадовго до цих подій він переніс інфаркт, став задихатись та через деякий час зупинився. Його наздогнав та затримав охоронець магазину.

Не пам`ятає, щоб в магазині чи на вулиці йому вслід кричали, чув якісь звуки, а що саме не чув. Вину визнає частково так як гаманець він викрав таємно і викинув його сам, отямившись.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду справи:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив суду, що обвинуваченого раніше не знав. В обідній час 22.02.2018 року, після нічної зміни на заводі, будучі у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на проспекті Свободи, зайшов в магазин «АТБ», де взявши товари перебував в районі кас. Шукаючи в кишені дрібні гроші, поклав на стрічку для товару свій гаманець. В гаманці у нього були гроші в сумі приблизно 200 гривень. Сам момент коли викрали його майно, він не бачив. Побачив охоронця, який біг за людиною та кричав про викрадення у нього гаманця, при цьому показуючи на обвинуваченого. Обвинувачений побіг на вихід, а він та охоронець побігли за ним на вулицю. Через деякий час гаманець йому повернув охоронець. З нього нічого викрадено не було. У подальшому гаманець вилучили працівники поліції для експертизи, дотепер не повернули. Ніяких претензій до обвинуваченого він не має, просить його суворо не карати. Після перегляду відеозапису камер внутрішнього спостереження магазину пояснив суду, що пройшло багато часу і він не пам`ятає все у дрібницях;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що з потерпілим раніше не знайомий. На час до якого відносяться його показання, він працював охоронцем в магазині «АТБ» на проспекту Свободи в м. Кам`янське, декілька разів бачив обвинуваченого в магазині, знайомий з ним не був.

В обов`язки охорони входить слідкування за порядком в магазині, запобігання крадіжок. В зміні працює чотири охоронця, і протягом дня вони постійно переміщуються в торгівельному залі, касовій зоні, дивляться камеру внутрішнього відео спостереження.

Подію яка розглядається він пам`ятає. Дата та час може відповідати зазначеним у справі. По рації йому передали, що особа викрала гаманець у покупця та побігла на вихід з магазину. Про це йому повідомили через мить після викрадення, так як окремо спостерігали за ОСОБА_8 . Він побіг на вихід з магазину. Вибігши з магазину побачив обвинуваченого який тікав у двори будинків. Погнався за обвинуваченим голосно примушуючи його зупинитись. Не може сказати, чи чув його крики обвинувачений. Обвинувачений не зупинявся, не озирався, тікав у двори. Вважає, що тому було відомо про погоню за ним. Гаманець обвинувачений викинув по дорозі, але він його не піднімав, наздогнав ОСОБА_8 який вже зупинявся, затримав та привів того назад до магазину. Здається інший охоронець підняв гаманець та повернув потерпілому. ОСОБА_12 обвинувачений викинув приблизно в середині шляху між магазином та місцем затримання. Старший охорони викликав поліцію. Впізнання обвинуваченого з ним проводили;

- як підстави початку досудового слідства витягом з ЄРДР з правовою кваліфікацією ч.2 ст. 15 ст. 186 КК України, згідно якого 22.02.2018 року, приблизно о 14.20, невстановлена особа намагалась відкрито викрасти гаманець з грошима ОСОБА_4 , однак не змогла довести свій протиправний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі (т.2 а.с. 1, 55);

- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 з вищезазначеними обставинами (т.2 а.с. 10);

- протоколом огляду місця події, яким зафіксована обстановка на місці вчинення злочину, фото таблицею до слідчої дії (т.2 а.с. 11-14);

- речовим доказом по справі гаманцем потерпілого ОСОБА_4 вилученого на місці події, в якому знаходились 200 гривень та перепустка останнього до місця роботи (т.2 а.с. 18-19);

- висновком судово-товарознавчої експертизи, згідно якого вартість викраденого у ОСОБА_9 гаманця становить 207 гривень (т.2 а.с. 44-49);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23.02.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 , який 22.02.2018 року, приблизно о 14.20 годині, в приміщенні магазину «АТБ-марткет», розташованого за адресою: м. Кам`янське, проспект Свободи 34, схопив його гаманець та вибіг з магазину, фото таблицею до слідчої дії (т.2 а.с. 26-30);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 02.03.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 , який 22.02.2018 року, приблизно о 14.20 годині, в приміщенні магазину «АТБ-марткет», розташованого за адресою: м. Кам`янське, проспект Свободи 34, схопив зі стрічки подання товару каси № 4 гаманець незнайомого чоловіка, та вибіг з магазину. Свідок побіг за ОСОБА_8 , який продовжуючи бігти, кинув на землю гаманець та побіг далі. Догнавши ОСОБА_8 він його зупинив. Фото таблицею до слідчої дії (т.2 а.с. 39-43);

- протоколом огляду відеодиску з камер внутрішнього спостереження магазину «АТБ-марткет», розташованого за адресою: м. Кам`янське, проспект Свободи 34 за 22.02.2018 року, згідно якого в період 14.21.12 14.22.47:

- ОСОБА_9 підходить до каси, за ним підходить ОСОБА_8 , озирається по сторонам;

- ОСОБА_9 дістає з кишені гаманець та кидає на стрічку подачі товару;

- Кривохатько лівою рукою хватає гаманець та швидким кроком який одразу переходить на біг, прямує до іншої каси;

- ОСОБА_9 , миттєво побачивши протиправні дії ОСОБА_8 , одразу ж починає бігти за останнім, падає, підводиться та біжить далі;

- охоронець Мальований біжить за ОСОБА_8 .

речовим доказом по справі (т.2 а.с. 36-38, 69-79);

Зазначений диск переглянуто під час судового розгляду справи (час моменту викрадення 14.22.40 50)

- протоколом слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_8 , який пояснюючи обставини вчинення ним злочину пояснив, що 22.02.2018 року о 14.20 годині перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ-марткет», розташованого за адресою: м. Кам`янське, проспект Свободи 34, мав намір таємно викрасти у потерпілого гаманець. Далі, перебуваючи позаду потерпілого побачив, що той поклав свій гаманець на стрічку подачі товару. Лівою рукою він схопив зі стрічки гаманець, різко розвернувся та почав бігти з магазину. Він не чув та не бачив, щоб за ним хтось біг. Вибігши на вулицю побіг в бік магазину «Аврора», побачив, що за ним біжить охоронець. Викинувши гаманець він побіг далі, але відчуваючи себе погано зупинився, і охоронець його наздогнав. Фототаблицею до слідчої дії (т.2 а.с. 80-89);

- протоколом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 , який пояснюючи вчинення відносно нього злочину пояснив, що 22.02.2018 року о 14.20 годині перебував в приміщенні магазину «АТБ-марткет», розташованого за адресою: м. Кам`янське, проспект Свободи 34. Підійшов до каси оплатити покупки. Бачив, що за ним стоїть ОСОБА_8 . Він поклав свій гаманець на стрічку подачі товару, а ОСОБА_8 рукою схопив гаманець, різко розвернувся та швидким кроком пішов на вихід з магазину через іншу касу. Розвернувшись, потерпілий крикнув ОСОБА_8 , щоб той зупинився та повернув майно, став бігти за обвинуваченим. За ОСОБА_8 також побіг охоронець. Він вибіг за ними на вулицю. Побачив, що обвинувачений повернув ліворуч та побігши в сторону магазину «Аврора», зник з поля його зору (т.2 а.с. 97-99)

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Регламентований ст. 62 Конституції України та закріплений у ст. 17 КПК України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Відповідно до ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду.

Не визнання ОСОБА_8 своєї вини у скоєнні саме інкримінованого йому злочину, є його правом на власний розсуд формувати лінію свого захисту.

Показання обвинуваченого ретельно перевірені судом, та оцінені за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження.

Позиція сторони захисту, яка полягає в таємному викраденні ОСОБА_8 гаманця ОСОБА_9 , припинення вчинення обвинуваченим цього злочину самостійно, після виявлення саме таємності крадіжки, повністю спростована поясненнями потерпілого, свідка, дослідженими матеріалами справи та об`єктивно, відеозаписом події.

Кваліфікуючи злочин інкримінований ОСОБА_8 саме за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, суд використовує правові позиції постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», пункт 3 якої роз`яснює, що крадіжка таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Суд вважає, що згідно пояснень потерпілого, проведеного з ним слідчого експерименту та досліджених протоколів впізнання, потерпілий безумовно усвідомлював відкритий характер викрадення ОСОБА_8 його гаманця.

Відповідно до переглянутого запису камер внутрішнього відео спостереження магазину, ОСОБА_8 знаходячись в людному місці - магазині, безпосередньо в черзі біля каси, де попереду знаходився потерпілий, а позаду перебували покупці, своїх дій щодо заволодінням майном ОСОБА_9 ніяким чином не приховував, здійснюючи це протизаконне діяння, зухвало ігнорував можливий опір як з боку останнього так і інших людей.

Зухвалість безумовно притаманна багатьом кримінальним правопорушенням, але ж зухвалість крадіжки перш за все обумовлюється тим, що незважаючи наприклад на скупчення людей злочинець приховує справжній, протиправний характер своїх дій, тобто діє таємно для оточуючих та потерпілої особи на досягнення злочинного результату саме непомітного заволодіння майном.

При перегляді відеозапису камер внутрішнього спостереження магазину «АТБ-маркет» судом встановлено, що ОСОБА_8 зухвало схопивши зі стрічки гаманець ОСОБА_9 одразу ж намагався втекти, і ці дії ні в якому разі не можна вважати таємними для потерпілого та оточуючих. Злочинні дії обвинуваченого були миттєво помічені потерпілим, який одразу ж розпочав переслідування ОСОБА_8 , до якого приєдналась охорона.

Пояснюючи вибір саме майна ОСОБА_9 як об`єкту злочинного посягання, обвинувачений вказує на перебуванням потерпілого в стані алкогольного сп`яніння, і ці пояснення підтверджує сам потерпілий та свідчить відеозапис, і саме цим станом обвинувачений намагався скористатись для зухвалого, безперешкодного, відкритого заволодіння майном потерпілого.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.4 зазначеної вище постанови ВСУ, крадіжку та грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно й мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.

Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але відразу була викрита.

Кримінальні правопорушення передбачені ст. ст. 185, 186 КК України вважаються закінченими з того моменту, коли особа мала можливість розпорядитись викраденим.

Відкрито викравши гаманець потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вибіг з магазину та намагався з ним втекти, тобто повністю вчинив всі дії спрямовані на можливість досягнення злочинного результату розпоряджатись викраденим. Зазначений умисел обвинувачений не довів з причин які не залежали від його волі, а саме затримання охоронцем магазину під час переслідування.

Стандарт доведення обвинувачення поза розумним сумнівом, який є усталеною правовою позицією, означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами й, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Встановивши, що з самого початку, злочинні дії ОСОБА_8 носили відкритий характер, суд не вбачає підстав для кваліфікації дій обвинуваченого як таємне викрадення майна, що переросло в його відкритий характер.

Суд вважає, що єдиною розумною та доведеною на підставі належних та допустимих доказів, є саме версія подій викладена в обвинувальному акті закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, і будь-яке інше розумне пояснення низки подій, які є предметом цього розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено, і ОСОБА_8 поза розумним сумнівом є винним у його вчиненні, судом виключається.

Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд підстав не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Тривалий час суд не мав змоги допитати потерпілого та свідка, і деяка різниця в їх показаннях щодо подій злочину, не є настільки суттєвою, щоб дійти до висновку про те, що хтось з них говорить неправду, так як з моменту події до їх допиту пройшло багато часу, протягом якого деталі події природно стираються з пам`яті.

Сукупність досліджених доказів та пояснення зазначених осіб є достатніми, знаходяться між собою у взаємозв`язку і логічно доповнюють один одного.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, «у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення…. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень…. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті»

Обставини, які пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, в тому числі тяжкі, з 2003 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом психічних та поведінкових розладів в результаті вживання опіатів, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, скарг за місцем мешкання на останнього не надходило, на утриманні має малолітнього сина, враховує відсутність обставин які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання має на меті не тільки кару, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 68 цього Кодексу встановлено, що за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією частини статті Особливої частини цього Кодексу.

Не вбачаючи підстав застосування ст. 69 КК України, суд керуючись наведеними нормами законодавства визначає обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді 2/3 частини від найбільш суворого виду покарання передбаченого санкцію ч.2 ст. 186 КК України, у виді 4 років позбавлення волі.

09.08.2017 року ОСОБА_8 засуджений Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч. 2, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, вчинив новий умисний злочин в період відбуття цього покарання з випробуванням.

Згідно матеріалів справи, рішення про звільнення обвинуваченого від покарання призначеного цим вироком не приймалось.

Відповідно до ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливо тільки шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу.

Покарання у вигляді позбавлення волі не має на меті спричинення фізичних страждань або приниження людської гідності, і використовується державою не тільки як каральний, а й як виховний засіб, що в кінцевому результаті має на меті досягти відмову особи від її злочинного способу життя та переходу до соціалізації і активної суспільно корисної діяльності.

Позбавлення волі має значну силу дисциплінуючого впливу, яка у комплексі з іншими засобами виправлення, передбаченими законодавством, здатна зробити певні зміни в переоцінці ціннісних орієнтацій засудженого, змінити його поведінку, погляди та звички.

У рішенні «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ зазначає, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Протягом тривалого часу ОСОБА_8 за будь-які правопорушення до юридичної відповідальності не притягався, зі слів працевлаштований, і враховуючи всі обставини справи та принцип індивідуалізації покарання, при призначенні відповідно до ст. 71 КК України остаточної міри покарання суд визначає до приєднання невідбуту обвинуваченим частину покарання за попереднім вироком у виді одного місяця позбавлення волі.

На думку суду, зазначене покарання є законним і справедливим для подальшого виправлення обвинуваченого, попередження вчиненням нових злочинів.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України. Згідно ст. 124 КПК України процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 на стадії судового розгляду не застосовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку суд може прийняти рішення про застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

З системного аналізу положень КПК України слідує, що суд позбавлений повноважень з власної ініціативи розглядати питання щодо обрання запобіжного заходу. Такі повноваження у разі обрання запобіжного заходу до особи в рамках кримінального провадження суд здійснює виключно за вмотивованим клопотання сторони обвинувачення.

Клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, у встановленому законодавством порядку до суду не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 ч.1, 3 КК України, до призначеного покарання частково, у виді 1 місяця позбавлення волі, приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.08.2017 року, остаточно призначивши ОСОБА_5 до відбуття покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_5 покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової експертизи в сумі 572 гривні.

Речові докази по справі шкіряний гаманець, який знаходиться на зберіганні в Кам`янському РУП повернути потерпілому ОСОБА_4 , гроші в сумі 200 гривень, перепустка ОСОБА_4 на ПАТ «ДМКД», що знаходяться на зберіганні у потерпілого, залишити у останнього, диск з відеозаписом зберігати при справі.

До набрання вироком законної сили, захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученні обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1