Справа №523/2717/23
Провадження №1-кс/523/559/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , ознайомившись із клопотанням адвоката ОСОБА_2 про повернення вилученого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 , який дії в інтересах ТОВ «Консалт Солюшенс» звернувся до слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси із клопотанням про повернення вилученого майна, а саме кредитної справи №ОД24/04/2008/840-К/94 від 02.04.2008 року яку було вилучено 14.04.2010 року в рамках кримінальної справи №4 заступником начальника слідчого відділу Комінтернівського РВ УМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_3 під час проведеної виїмки.

21.02.2012 року вироком Суворовського районного суду м.Одеси у справі №1527/1/711/11 ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні злочинів передбачених ст.ст.190 ч.4, 358 ч.3 КК України.

В обґрунтування скарги, посилається на те що 27.03.2020 року було проведено аукціон електронний аукціон № UA-EA-2020-03-05-000053-b за лотом № GL3N216954 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги за 187 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою та 1 беззаставним кредитним договором. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс». 24.04.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованим в реєстрі за № 125. Серед інших, у вказаному кредитному портфелі була кредитна справа № ОД24/04/2008/840-К/94 від 02.04.2008 року боржника ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_4 . Таким чином, ТОВ «Консалт Солюшенс» став новим власником кредитної справи № ОД24/04/2008/840-К/94 від 02.04.2008 року боржника ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_4 . Вказана кредитна справа не була повернута власнику ПАТ «КБ «Надра» після виїмки.

Дослідивши подане до суду клопотання суддею встановлено наступні обставини.

Статтею 5 КПК України (2012) передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Відповідно до п.7 та п. 6 розділу XI Перехідні положення КПК України (2012), -оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" та положеннями цього Кодексу. Допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Статтею 79 КПК України (1960) передбачено, що речові докази повинні бути уважно оглянуті, по можливості сфотографовані, докладно описані в протоколі огляду і приєднані до справи постановою особи, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора або ухвалою суду. Речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації. В окремих випадках речові докази можуть бути до вирішення справи в суді повернуті їх володільцям, якщо це можливо без шкоди для успішного провадження в справі.

Відповідно до ст. 80 КПК України (1960) речові докази зберігаються до набрання вироком законної сили або до закінчення строку оскарження постанови чи ухвали про закриття справи. У тих випадках, коли виникає спір про право власності на предмети, які є речовими доказами, вони зберігаються поки набере законної сили рішення суду, винесене по даному спору в порядку цивільного судочинства.

П.5 ч.1 та ч. 2 статті 81 КПК України (1960) передбачено, що питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи, при цьому: гроші, цінності та інші речі, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо їх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Частиною 12 ст. 100 КПК України (2012) також передбачено, що спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 186 КПК України (1960), при обшуку або виїмці можуть бути вилучені лише предмети і документи, які мають значення для справи, а також цінності і майно обвинуваченого або підозрюваного з метою забезпечення цивільного позову або можливої конфіскації майна. Предмети і документи, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до справи.

Разом з тим, Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року не передбачалося поняття «тимчасове вилучення майна», як і не передбачалося можливості оскарження саме до суду дій слідчого, здійснених в порядку ст.ст.177, 186 КПК України 1960 року.

Отже, положення глави 16 KПK України (чинного на час звернення) регламентують порядок тимчасового вилучення майна, правові наслідки такого вилучення, а також процесуальний порядок припинення тимчасового вилучення майна та стосуються дій слідчого, вчинених після набрання чинності новим КПК.

Відповідно до положень ст. 167 КПК України (чинного на час звернення) тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ст. 169 КПК України (чинного на час звернення) тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 КПК України (чинного на час звернення), 4) у разі скасування арешту.

З положень ч. 5 ст. 171 КПК України (чинного на час звернення) вбачається, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої воно вилучене.

Згідно ч. 6 ст. 173 КПК України (чинного на час звернення) ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, інакше майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Жодне із вказаних положень закону не містить у собі вказівок на можливість слідчого судді вирішувати питання про повернення тимчасово вилученого майна на підставі клопотання особи, у якої це майно було вилучене.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України (чинного на час звернення) на досудовому провадженні володільцем тимчасово вилученого майна може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Таким чином, положення ст.ст. 167, 169-171, 174 КПК України (чинного на час звернення) не передбачають можливості для слідчого судді вирішувати клопотання осіб про повернення тимчасово вилученого у них майна, оскільки відповідно до вимог ст. 303 КПК України (чинного на час звернення) захист прав особи, у разі їх порушення, здійснюється шляхом подання відповідної скарги на підставі гл. 26 КПК України (чинного на час звернення), в зв`язку із чим клопотання адвоката ОСОБА_2 підлягає поверненню суб`єкту звернення.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України (чинного на час звернення) слідчий суддя має право вирішувати лише ті питання, які віднесені до його повноважень зазначеним Кодексом.

Окрім того, з матеріалів клопотання вбачається, що 21.02.2012 року вироком Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні злочинів передбачених ст.ст.190 ч.4, 358 ч.3 КК України, в резолютивній частині якого вирішено долю речових доказів по справі мовою оригіналу: «Вещественные доказательства, хранить при материалах дела».

Відповідно до положень п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України (чинного на час звернення), під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно вимог ч.1 ст. 539 КПК України (чинного на час звернення), питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Керуючись ст.ст. 176, 169-171, 174, 303, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_2 про повернення вилученого майна - повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити адвокату ОСОБА_2 можливість звернення із клопотаннями щодо вирішення долі речових доказів до суду який ухвалив вирок у кримінальній справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1