Справа № 739/208/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/61/24
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

08 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області, судове провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про накладення арешту на земельні ділянки, власником яких є підозрюваний ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000257 від 03 жовтня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч. 3 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України, через те, що матеріалами клопотання не доведено наявність законних підстав для такого втручання у права особи, яке пов`язане із обмеженням права користування належним їй майном, не доведена фактична та ринкова вартість земельних ділянок, на які орган досудового розслідування просить накласти арешт, а з дослідженого в судовому засіданні цивільного позову вбачається, що потерпілою стороною заявлений позов в розмірі 3 957 489,18 грн., в той час, як відповідно до клопотання спричинені збитки становлять 748 450,76 грн., пояснити та обґрунтувати такі розбіжності в судовому засіданні слідчий та прокурор на змогли.

В апеляційній скарзі прокурор ухвалу слідчого судді просить скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на тридцять земельних ділянок, належних на праві власності підозрюваному ОСОБА_8 , заборонивши відчужувати дане майно та розпоряджатися ним будь-яким чином.

Аргументує тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191 та ч.1 ст. 366 КК України. В ході проведення досудового розслідування виникла необхідність в накладенні арешту на нерухоме майно, належне на праві власності підозрюваному ОСОБА_8 , оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, протиправними діями останнього ДП «Новгород-Сіверський лісгосп» та в подальшому його правонаступнику ДП «Ліси України» спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 748 450,76 грн., що становить понад 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та є великим розміром.

Встановлено, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у власності підозрюваного ОСОБА_8 перебуває значна кількість земельних ділянок різної вартості.

Окрім вказаного, прокурор вважає, що необхідність у накладенні арешту на майно обумовлена забезпеченням реальної можливості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, яка становить 748 450,76 грн., шляхом пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, що також охоплюється положеннями ст. 170 КПК України, оскільки арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позивач) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірно вигоди.

Крім того, накладення арешту на зазначені земельні ділянки є заходом забезпечення кримінального провадження, що в свою чергу дає змогу запобігти і подолати негативні обставини, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження та досягти його дієвості.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, тому незастосування арешту на земельні ділянки, які на праві власності належать підозрюваному, може призвести до його втрати, відчуження, передачі, перетворення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Отже, з метою збереження вказаного майна, необхідно заборонити власнику розпоряджатися ним будь-яким чином та відчужувати його, шляхом арешту цього майна.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор звертає увагу, що в оригіналах наданих документів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана вартість кожної земельної ділянки, що є їх ринковою вартістю, оскільки з аналізу вищевказаної інформації встановлено, що майже всі земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства були придбані ОСОБА_8 у 2023 році на підставі договорів купівлі-продажу.

Щодо розбіжностей в сумах цивільного позову та завданих збитків у кримінальному провадженні прокурор не заперечує цих розбіжностей, пояснюючи це тим, що сума збитків становить 748 450,76 грн., в той час як в ціну позову потерпілий включив суму заподіяних державному підприємству 160 тис. грн. попередньої оплати по договору від 20.03.2019 та грошові кошти, стягнуті на підставі судового рішення по справі 927/211/22 в сумі 3 797 489,18 грн., що і складає ціну позову, заявленого ДП «Ліси України» до підозрюваного, що включає також 748 450,76 грн. встановлених збитків вартості транспортного засобу. Докази на підтвердження заявлених позовних вимог наявні в матеріалах кримінального провадження та будуть надані суду для дослідження під час судового розгляду вказаного кримінального провадження.

На думку прокурора слідчим суддею не взято до уваги існування обґрунтованого ризику, що підозрюваний ОСОБА_8 , розуміючи тяжкість і невідворотність покарання за злочини, у яких він підозрюється, може відчужити земельні ділянки на користь інших фізичних та юридичних осіб, задля запобігання можливості відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

У разі накладення арешту на земельні ділянки ОСОБА_8 жодним чином не буде обмежений у праві користування земельними ділянками, як помилково вказав слідчий суддя адже стороною обвинувачення ставилось лише питання про заборону відчуження та розпорядження вказаним майном.

Слідчим суддею не враховано, що досудове розслідування ще триває та на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на земельні ділянки, які перебувають у власності підозрюваного, що надасть змогу виконати завдання кримінального провадження, для виконання яких слідчий звернувся з клопотанням.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів судового провадження, в провадженні слідчого відділу Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження № 0000257 від 30 жовтня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що наприкінці січня 2019 року директор ТОВ «ПП БІОМАС» ОСОБА_8 , будучи службовою особою юридичної особи приватного права, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою одержання незаконного прибутку на користь себе та інших осіб, вирішив здійснити заволодіння грошовими коштами ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» в рамках виконання умов договору купівлі-продажу технічно несправного спеціалізованого вантажного лісовозу MAN TGS 33.483, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З метою збільшення вартості спеціалізованого вантажного лісовозу та зменшення показників одометра і не фіксації всіх несправностей, за попередньою змовою між собою, оцінювачем ПП «Десна-Експерт-М» було здійснено оцінку спеціалізованого вантажного автомобіля MAN TGS 33.483, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого станом на 05 лютого 2019 року склала 2 800 553,77 грн., у тому числі ПДВ 473 425,63 грн., чим було об`єктивно завищено реальну вартість вказаного транспортного засобу.

У подальшому, ОСОБА_8 , з метою заволодіння грошовими коштами, діючи умисно з корисливим мотивом, будучи службовою особою, обіймаючи посаду директора ТОВ «ПП БІОМАС», на підставі висновку про вартість майна від 05 лютого 2019 року, який містив завідомо недостовірні відомості щодо вартості спеціалізованого вантажного лісовозу його фактичній ринковій вартості та технічному стану, 20 березня 2019 року уклав з ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» договір №15 купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу та специфікацією, як додаток №1 до вказаного договору, в якому вказано недостовірні відомості щодо вартості вантажного автомобіля MAN TGS 33.483, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» за платіжними дорученнями здійснило фактичне перерахування на користь ТОВ «Переробне підприємство БІОМАС» грошових коштів в сумі 160 000 грн.

27 грудня 2019 року, діючи умисно,з метою створення штучних умов для заволодіння грошовими коштами ДП «Новгород-Сіверський лісгосп», достовірно знаючи про технічно несправний стан спеціалізованого вантажного лісовозу MAN TGS 33.483, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та його зменшений пробіг, ОСОБА_8 підписав та скріпив печаткою ТОВ «ПП БІОМАС» офіційний документ акт прийому-передачі від 27.12.2019, який містив недостовірні відомості про передачу ДП «Новгород-Сіверський лісгосп» вищевказаного транспортного засобу та його технічний стан. В цей же день вказаний акт був підписаний та скріплений печаткою службовою особою державного підприємства.

Розуміючи, що спеціалізований вантажний лісовоз MAN TGS 33.483, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був переданий до ДП «Новгород-Сіверський лісгосп», а підприємство через тяжкий фінансовий стан та невиконання умов договору з боку ТОВ «ПП БІОМАС» щодо передачі транспортного засобу в користування відмовилося здійснювати оплату за спеціалізований вантажний лісовоз, ОСОБА_8 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» на користь ТОВ «ПП БІОМАС» заборгованості у розмірі 2 386 548 грн., 3% річних, інфляційних нарахувань та судових витрат, використовуючи при цьому як доказ оригінал акту прийому-передачі, який містив недостовірні відомості про передачу до ДП «Новгород-Сіверський лісгосп» вищевказаного транспортного засобу та його технічний стан. Рішенням господарського суду Чернігівської області 20 вересня 2022 року позовні вимоги ТОВ «ПП БІОМАС» були задоволені. Вказане рішення суду було залишено без зміни судами всіх інстанцій.

У рамках виконавчого провадження, після зміни сторони виконавчого провадження божника з ДП «Новгород-Сіверський лісгосп» на його правонаступника Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» з філії «Новгород-Сіверське лісове господарство» відповідно до платіжного доручення №3993 від 14 грудня 2023 року стягнуто заборгованість за рішенням суду в сумі 3 451 535,62 грн.

Отже, ОСОБА_8 , будучи службовою особою, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою одержання незаконного прибутку, заволодів грошовими коштами на загальну суму 748 450,76 грн., що становить понад 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та є великим розміром, чим спричинив майнову шкоду ДП «Новгород-Сіверський лісгосп» та в подальшому його правонаступнику ДП «Ліси України».

Крім того, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що спеціалізований вантажний лісовоз MAN TGS 33.483, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без маніпулятора не буде доставлений додержавного підприємства «Новгород-Сіверське лісове господарство», підписав та скріпив печаткою ТОВ «ПП БІОМАС», складений невстановленою досудовим слідством особою завідомо неправдивий акт прийому-передачі від 27.12.2019 спеціалізованого вантажного лісовозу MAN TGS 33.483 без маніпулятора, до якого вніс завідомо неправдиві відомості щодо технічного стану та наявності протоколу огляду вказаного транспортного засобу, надавши вказаному документу статус офіційного.

11 січня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу в кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З клопотання слідчого та змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що сторона обвинувачення обґрунтованою підставою для накладення арешту на майно вважає повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та заявлення цивільного позову ДП «Ліси України» цивільного позову на загальну суму 3 797 489,18 грн., що суперечить встановленій сумі завданих збитків у кримінальному провадженні, яка складає 748 450,76 грн..

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу щодо певного обмеження в контексті норм закону.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого,засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Частиною 11 статті 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Аналіз наявних у наданих стороною обвинувачення матеріалів не дає суду можливості встановити мету накладення арешту на таку значну кількість земельних ділянок,які на праві власності належать ОСОБА_8 .

При цьому, слушними є зауваження слідчого судді про те, що прокурором не надано обґрунтованих пояснень, у зв`язку з чим розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди та розмір заявленого представником потерпілого цивільного позову мають такі значні відмінності в сумах, які підлягають відшкодуванню, в той час, як основною метою накладення арешту на майно, є саме забезпечення цивільного позову та відшкодування завданих збитків, адже конфіскація майна за жодною зі статей обвинувачення не передбачена.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені за заявою директора ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» ОСОБА_9 про те, що директор ДП «Новгород-Сіверський лісгосп» ОСОБА_10 , вніс завідомо неправдиві відомості до офіційного документу, а саме до акту прийому-передачі від 27 грудня 2019 рокую який державне підприємство повинно було отримати у користування та власність від ТОВ Переробне підприємство «БІОМАС» вантажний автомобіль Ман без маніпулятору 03 жовтня 2019 року.

У той же час, за укладеним договором купівлі-продажу автомобіль мав бути переданий в користування державного підприємства після надходження грошових коштів на рахунок ТОВ «ПП БІОМАС». Фактично «Новгород-Сіверський лісгосп» за платіжними доручення загалом перерахувало ТОВ «ППБІОМАС» 160 000 гривень.

На підставі додаткової угоди спеціалізований вантажний лісовоз MAN TGS 33.483, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з розстрочкою платежу у виді графіку платежів був переданий в користування ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» до моменту повної оплати його вартості.

У подальшому державне підприємство через тяжкий матеріальний стан відмовилося здійснювати оплату за спеціалізований вантажний лісовоз.

Рішенням господарського суду Чернігівської області на користь ТОВ «ПП БІОМАС» з ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» було стягнуто заборгованість у розмірі 2 386 548 грн. 11 коп., 3% річних у сумі 165 227 грн. 59 коп., інфляційні нарахування в сумі 819 195 грн. 35 коп., витрати на послуги адвоката в сумі 30 000 грн. та судовий збір у сумі 50 564 грн. 57 коп. Дане рішення господарського суду було переглянуте судами всіх інстанцій та за результатами розглядів залишене без зміни.

Лише 14 грудня 2023 року в рамках виконавчого провадження з філії «Новгород-Сіверське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» відповідно до платіжного доручення №3993 було стягнуто заборгованість за вищевказаним рішенням суду в сумі 3 451 535,62 грн.

Тобто, цивільним позивачем у кримінальному провадженні заявлені вимоги про відшкодування грошових коштів, які були стягнуті за рішенням суду, при тому, що вказане рішення не було визнано незаконним або необґрунтованим, у встановленому законом порядку не скасоване.

Фактичні збитки, завдані кримінальним правопорушенням становлять 748 450,76 гривень. Однак, загальна вартість земельних ділянок, на які прокурор просить накласти арешт складає понад один мільйон чотириста тисяч гривень, що є значно вище ніж сума збитків, завданих кримінальним правопорушенням, що вказує на безпідставність заявлених вимог та незаконне обмеження власника у праві на володіння законно набутим майном, адже протилежного апелянтом не доведено.

Особливістю вказаного кримінального провадження є те, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_11 була оголошена 11 січня 2024 року, в той час, як відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР ще в 2020 році та лише після того, як з державного підприємства було стягнуто значну суму грошових коштів за рішенням суду та усвідомлення того, що всі інстанції для оскарження рішення господарського суду Чернігівської області вичерпані.

При цьому, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування передачі майна.

Дослідження наявних матеріалів дає підстави вважати, що слідчим у клопотанні та прокурором в апеляційній скарзі не доведено підстави для накладення арешту на земельні ділянки, як не доведено і наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, тощо земельних ділянок, які на праві власності належать ОСОБА_11 та яким чином накладення на нього арешту дозволить досягти дієвості кримінального провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор серед іншого не доведе, що потреба досудового розслідування виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та чи може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Отже, на даному етапі досудового розслідування беззаперечно встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності власника та володільця майна не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, не відповідає законним критеріям та відповідності верховенства права, буде надмірним втручанням у права ОСОБА_8 , за відсутності належного обґрунтування необхідності такого обмеження в законному праві на володіння майном.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2024 року про відмову в накладенні арешту на земельні ділянки, які на праві власності належать ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14