Дата документу 03.10.2023 Справа № 937/2919/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/984/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №937/2919/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні відновлені матеріали втраченого кримінального провадження за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь, який проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

02 лютого 2020 року о 04 годині 59 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем Nissan Note реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині пр.Б. Хмельницького в м.Мелітополь Запорізької області з боку вул.Інтеркультурна в напрямку вул.Пушкіна зі швидкістю 100 км/год, чим перевищив максимальну дозволену швидкість руху в населеному пункті та створив небезпечну дорожню ситуацію, поставивши у небезпеку інших учасників дорожнього руху.

На шляху прямування водій ОСОБА_8 , проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну самовпевненість, маючи технічну можливість уникнути ДТП, грубо порушуючи вимоги ПДР України, в`їхав на перехрестя пр.Б.Хмельницького з вул.Гетьмана Сагайдачного на заборонний (червоний) сигнал світлофора, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Роlо реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по вул.Гетьмана Сагайдачного з боку вул.О.Невського в напрямку до вул.Ломоносова на зелене світло.

В результаті ДТП водію автомобіля Volkswagen Роlо ОСОБА_11 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 в 07 годин 50 хвилин, пасажиру його автомобіля ОСОБА_12 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона померла у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_3 о 10 годині 10 хвилин, а пасажиру автомобіля Nissan Note ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Своїми діями ОСОБА_8 порушив п.п.12.4, 12.9, 8.7.3.е, 8.10 Правил дорожнього руху України.

Порушення п.8.7.3.е ПДР України водієм ОСОБА_8 знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожньою руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох потерпілих, та спричинило одному потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Йому призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов, процесуальні витрати, речові докази та скасування арешту майна.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просив вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати та призначити обвинуваченому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не повністю врахував конкретні обставини провадження, які свідчать про те, що обвинувачений допустив одночасне порушення декількох пунктів ПДР, внаслідок чого загинуло двоє осіб та завдано тілесних ушкоджень ще одному постраждалому. Також суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, наслідкам, що настали внаслідок вчиненого ним кримінального правопорушення, характеру та мотиву допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину. Крім того, обвинувачений жодного разу не спілкувався з потерпілою, вибачення у неї не просив, що характеризує його відношення до скоєного злочину. Більш того, обвинувачений не осудив свого діяння, адже незважаючи на тривалий час, що минув з моменту ДТП, не тільки не компенсував спричиненої майнової та моральної шкоди, а навіть не намагався цього зробити.

В своїй апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивувала тим, що суд першої інстанції, оцінюючи зібрані по справі докази, дійшов помилкового висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки більша кількість зібраних у справі доказів є недопустимими з огляду на отримання їх внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а також з грубим порушенням вимог процесуального закону.

Зокрема суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги як належний та допустимий доказ протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.02.2020 року з додатками - фототаблицею, лазерним диском DVD та схемою місця ДТП. Адже слідчим безпідставно не було залучено до участі у слідчій дії ОСОБА_8 , у зв`язку з чим останній був позбавлений права надавати пояснення з приводу огляду місця ДТП, складання схеми ДТП, а також технічного стану автомобіля Nissan Note реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно протоколу фотофіксація слідчої дії проводилась фотоапаратом мобільного телефону, а відеофіксація проводилась за допомогою мобільного телефону. Між тим, додатком до протоколу є лазерний диск DVD, а не карти пам`яті з фото-відеоматеріалом. При цьому можливість з`ясувати місцезнаходження оригінальних примірників технічних носіїв інформації зафіксованої слідчої дії та дослідити їх відсутня, а, відповідно, і відсутня можливість перевірити копію фото та відеозапису на автентичність оригіналу. Також всупереч ч.1 ст.104, ч.ч.1, 2 ст.105 КПК до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.02.2020 року було додано тільки схему на одному аркуші формату А-4, а фототаблиця та лазерний диск DVD як додатки до протоколу в ньому не відображено. Крім того, фототаблиця не засвідчена всіма учасниками, які брали участь у проведені слідчої дії. В протоколі слідчий вказав дані, які постали вихідними даними при призначенні судової інженерно-транспортної експертизи №19-46, судової експертизи дослідження деталей транспортних засобів №19/104-92/466, судової інженерно-транспортної експертизи №19-83. Також слідчий в ході огляду дійшов висновків щодо технічного стану транспортних засобів, зокрема, автомобілю автомобіля Nissan Note реєстраційний номер НОМЕР_1 . Проте слідчий не володіє технічними або спеціальними знаннями з визначення технічного стану транспортного засобу, а спеціаліст до огляду місця ДТП не залучався, а тому такі вихідні дані є сумнівними з точки зору їх достовірності.

До того, слідчим з`ясовувався технічний стан автомобілю Nissan Note реєстраційний номер НОМЕР_1 в ході його огляду, але без згоди володільця рухомого майна. Згідно даного протоколу огляду слідчим перевірялась справність гальмівної системи шляхом натискання на педаль гальм, що є ознакою проникнення в салон автомобілю, тому можна стверджувати, що проведена слідча дія пов`язана із вторгненням у сферу особистих прав та інтересів громадян.

Щодо законності складання схеми ДТП, яка сталась 02.02.2020 року, то поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що зі схеми ДТП вбачається, що вона була складена інспектором СРПП №4 Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ст.лейтенантом поліції ОСОБА_14 , який не входив (і не мав можливості входити з огляду на положення п.1.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі) до складу слідчо-оперативної групи. Таким чином схема ДТП складена не уповноваженою особою, що вказує на її невідповідність вимогам законодавства і, як наслідок, є недопустимим доказом. Крім того, наявна в матеріалах кримінального провадження схема місця ДТП не містить відомостей стосовно того, що саме ця схема ДТП є додатком до протоколу огляду місця ДТП, як того вимагає ч.2 ст.105 КПК. В порушення вимог ч.3 ст.105 КПК схема місця ДТП не підписана слідчим, який складав протокол огляду місця ДТП. Його підпис є обов`язковим, оскільки схема ДТП не є окремим процесуальним документом, а є додатком до протоколу огляду місця ДТП, який підписується усіма учасниками процесуальної дії. Відтак, з огляду на вказані вище істотні порушення кримінального процесуального закону, допущені слідчим при проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 02.02.2020 року та фіксуванні цієї слідчої дії, такий доказ є недопустимим.

З огляду на недопустимість як доказу протоколу огляду місця ДТП від 02.02.2020 року з додатком схемою ДТП, є недопустимими і похідні докази - висновки судової інженерно-транспортної експертизи №19-46, судової експертизи дослідження деталей транспортних засобів №19/104-92/466, судової інженерно-транспортної експертизи №19-83, оскільки експертові для проведення дослідження слідчим було надано вихідні дані, отримані під час огляду місця ДТП.

Відповідно до змісту протоколу слідчого експерименту від 05.03.2020 року дана слідча дія була проведена із застосуванням технічних засобів фіксації, а саме фотозйомка камерою смартфону Самсунг без зазначення носія інформації. Разом з тим, протокол слідчого експерименту не містить як додаток будь-якого носія інформації, що є порушенням вимог ст.105 КПК і позбавляє можливості перевірки судом достовірність викладених в протоколі слідчого експерименту обставин слідчої дії. Крім того, учасниками слідчої дії в протоколі зазначено двох понятих, разом з тим зі змісту цього протоколу вбачається участь ще двох осіб, які керували експериментальними автомобілями під час проведення слідчої дії. Тобто протокол слідчого експерименту не містить відомостей щодо всіх учасників слідчої дії, що є істотним порушенням ст.ст.104, 105 КПК. Крім того, протокол слідчого експерименту не містить даних щодо транспортних засобів, які були задіяні для проведення слідчого експерименту та їх технічних параметрів, що суттєво вливає на суб`єктивне сприйняття водія відстані до місця ДТП та коло видимості. Крім того, слідчий експеримент з відтворення події ДТП проводився не при аналогічних погодних умовах та видимості дорожньої обстановки, що вказує на сумнівність отриманих внаслідок проведеного слідчого експерименту даних. З огляду на вказані істотні порушення прав та свобод людини, а також істотні порушення норм кримінального процесуального закону цей доказ є недопустимим.

Відповідно до протоколу огляду від 07.02.2020 року слідчим проведено огляд DVD-диска, який містить відеозаписи з трьох камер відео спостереження, встановлених на нічному клубі «Кориця» по вул.Університетська, та на ньому міститься три файли. Проте викладені слідчим в протоколі огляду від 07.02.2020 року дані не відповідають дійсно відображеній на диску інформації. Крім того, слідчий в ході огляду диску дійшов до висновку щодо зображення на ілюстративній частині протоколу автомобілю Nissan Note та обвинуваченого ОСОБА_8 , при цьому в ході досудового розслідування не проводилось слідчої дії - впізнання особи і не призначалась слідчим судова фотопортретна експертиза. Електронний документ (відеозапис з камер спостереження) має бути отриманий внаслідок тимчасового доступу до речей і документів, на підставі ухвали слідчого судді, суду, що має відповідати вимогам ст.164 КПК та виконуватися відповідно до порядку, встановленого ст.165 КПК. А тому, оскільки матеріали кримінального провадження не містять ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів з метою отримання відеозапису з камер відеоспостереження НК «Кориця», слідчим за згодою адміністратора (навіть не володільця будівлі і суб`єкта господарювання, а працівником розважального закладу) було отримано копію відеозапису з камер відеоспостереження без залучення спеціаліста, то такий доказ не можна вважати отриманим з додержанням вимог кримінального процесуального закону. Між тим, суд першої інстанції не прийняв до уваги сумнівність цього доказу та отримання його в поза процесуальний порядок, у зв`язку з чим безпідставно прийняв його обґрунтовуючи ним доведеність вини ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції було досліджено протокол огляду від 03.02.2020 року та протокол додаткового огляду від 03.03.2020 року. Предметом огляду за протоколом огляду від 03.02.2020 року був DVD-R - диск білого кольору без логотипів та будь-яких написів. Проте викладені слідчим в протоколі огляду від 03.02.2020 року дані не відповідають дійсно відображеній на диску інформації. Крім того, слідчий в ході огляду диску дійшов висновку щодо зображення на ілюстративній частині протоколу автомобілю Nissan Note реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля Volkswagen Polo реєстраційний номер НОМЕР_2 , при цьому в ході досудового розслідування не призначалась судова фотопортретна експертиза. Крім того, за цим оглядом слідчим при по кадровому відтворенні встановлено кількість кадрів, відстань від стоп-лінії до місця зіткнення і розраховано швидкість автомобілю, який слідчий визначає як автомобіль Nissan Note реєстраційний номер НОМЕР_1 . Проте слідчий не володіє технічними або спеціальними знаннями і не має фаху експерта з проведення судових фототехнічних експертиз, а спеціаліст до огляду диску слідчим не залучався, а тому такі висновки слідчого щодо встановлення за відеозаписом марки автомобілю, державного реєстраційного номеру, за умови неналежної якості відеозапису та відсутності достатньої видимості номерного знака, є сумнівними з точки зору їх достовірності. Судова фототехнічна експертиза слідчим не призначалась.

Протоколом додаткового огляду від 03.03.2020 року оглянуто той же DVD-R - диск білого кольору без логотипів та будь-яких написів із п`ятьма файлами. Додатковий огляд проводився з метою встановлення швидкості за твердженням слідчого автомобіля Volkswagen Polo реєстраційний номер НОМЕР_2 . Таким чином, висновки слідчого є суб`єктивним сприйняттям оглянутої речі і не підтверджено жодним доказом у кримінального провадження з підстав, викладених вище.

Протокол огляду від 03.02.2020 року та протокол додаткового огляду від 03.03.2020 року разом з іншими матеріалами кримінального провадження були надані експерту для проведення експертиз №19-46, №19/104-92/466 та №19-83 і використовувались при проведенні експертизи як вихідні дані.

Диск з відеозаписом з камер спостереження серверу забезпечення громадського порядку було надано на запит слідчого. При цьому в ході досудового слідства ні оригінал запису, ні записуючий пристрій та їх місцезнаходження встановлені не були, а на стадії судового розгляду таке можливим не було через сплив достатнього часу з моменту події дорожньо-транспортної пригоди, тому наданий відеозапис не може бути використаний як належний доказ. Оглянутий слідчим диск є копією, а тому встановити технологічні властивості відеофонограми (ознаки монтажу, порушення безперервності запису, стирання, обрізання тощо) неможливо з огляду на вказане, захист вважає неможливим встановити за наслідками огляду цього диску істотні обставини ДТП, а саме швидкість водіїв транспортних засобів. Відтак суд першої інстанції безпідставно визнав цей доказ допустимим та поклав в основу обвинувального вироку.

Також недопустимим доказом є і висновок експерта №52М судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_13 . Зокрема зі змісту цього висновку вбачається, що його було складено на підставі наданої експертові для дослідження медичної документації, підекспертний ОСОБА_15 безпосередньо експертом не оглядався. Водночас матеріали кримінального провадження не містять а ні медичної документації, при цьому є лише посилання на наявність такої документації у висновку без вказівки на джерело виникнення у слідчого цієї медичної документації. Отже зазначена медична документація не витребувалась слідчим відповідно до ст.163 КПК для проведення вказаної експертизи, як то і відсутні відомості про добровільну передачу цієї документації ОСОБА_16 слідчому для подальшого дослідження експертом.

Матеріали кримінального провадження не містять ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до цієї медичної картки, історії хвороби та знімків комп`ютерної томографії, чи заяви потерпілого ОСОБА_17 про долучення цих документів до матеріалів кримінального провадження. Таким чином, неможливо встановити яка сама медична документація і в який спосіб була передана у провадження експерта для дослідження. Проте всупереч вимогам кримінального процесуального закону суд визнав цей доказ допустимим і врахував його при оцінці доказів доведеності вини ОСОБА_8 .

Щодо висновків СМЕ ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , то захист не змінює своєї позиції щодо необ`єктивності висновків експерта саме з урахуванням обставин цієї справи, механізму ДТП, факту контактування ОСОБА_17 з дорожнім покриттям при випадінні з автомобілю, що також впливало на кількість та характер отриманих ним травм. Експерт ОСОБА_18 , який має фах судового медичного експерта, не володіє в достатньому обсязі знаннями технічних обставин механізму ДТП, що суттєво впливає на достовірність його висновків.

Більш того, будучи допитаним експерт ОСОБА_18 підтримував свої висновки щодо притаманності отриманих ОСОБА_16 травм як пасажира переднього сидіння автомобілю. Між тим інші зібрані у справі докази вказують на те, що на початку руху автомобіля від НК «Кориця» ОСОБА_15 знаходився на задньому сидінні. Ці обставини також вказують на необ`єктивність висновків експерта.

При цьому суд безпідставно відмовив в задоволенні неодноразових клопотань захисту про призначення комплексної судово-медичної та інженерної транспортної експертизи по справі.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні постанови про призначення групи слідчих та постанови про призначення групи прокурорів, окрім постанови про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 19.03.2021 року. Витяг з ЄРДР не може замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні, а тому всі долучені прокурором до матеріалів кримінального провадження докази є недопустимими. При цьому суд безпідставно відновив з`ясування обставин, обґрунтовуючи це потребою подати прокурором нові докази, а саме постанови про призначення групи слідчих та постанови про призначення групи прокурорів. Проте таке рішення суду є незаконним, оскільки вказані вище постанови не є доказами в розумінні ст.84 КПК і про їх наявність в матеріалах досудового розслідування було відомо прокурору, але не було долучено на відповідній стадії судового розгляду.

Крім того, у відновлених матеріалах втраченого кримінального провадження відсутня більшість доказів, на які захист посилався в суді першої інстанції, як на недопустимі докази, а також відсутні диски із записом судових засідань суду першої інстанції та журнали судових засідань, що перешкоджає захисту довести грубе порушення судом першої інстанції вимог ч.5 ст.364 КПК, що призвело до істотного порушення норм ст.22, 26 КПК, оскільки суд першої інстанції безпідставно відновив судовий розгляд виключно з метою долучення до матеріалів кримінального провадження постанови про призначення групи слідчих та постанови про призначення групи прокурорів. Крім того, відсутність в матеріалах відновленого кримінального провадження дисків із записом судових засідань суду першої інстанції та журналів судових засідань перешкоджає об`єктивній та всебічній оцінці апеляційним судом всіх наведених в апеляційній скарзі доводів та перевірки цих доводів.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги сторони захисту та заперечили проти скарги представника потерпілої; прокурора, яка заперечила проти поданих апеляційних скарг та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок міськрайонного суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.286 КК кримінального правопорушення було зроблено з додержанням ст.23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Так, висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показів допитаних потерпілих та свідків, зміст яких детально наведено в оскаржуваному вироку.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.02.2020 року зі схемою місця ДТП, фототаблицею та відеозаписом до нього, в якому зафіксовано обстановку на місці події; протоколами огляду від 03.02.2020 року, 03.03.2020 року, 07.02.2020 року, відповідно до яких було оглянуто диски із записами з камер зовнішнього спостереження; протоколами слідчих експериментів від 05.03.2020 року та від 16.03.2020 року під час проведення яких було відтворено обставини дорожньо-транспортної пригоди; протоколом обшуку від 13.02.2020 року, під час якого було оглянуто автомобіль Nissan Note реєстраційний номер НОМЕР_1 та встановлено на ньому наявність пошкоджень характерних для ДТП; даними висновків ряду судово-медичних експертиз, проведених у справі. Зміст та аналіз зазначених доказів детально розкрито у мотивувальній частині вироку.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі, оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведеності винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини.

При цьому суд першої інстанції спростовував твердження сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення того, що саме обвинувачений перебував за кермом автомобіля. Зокрема, відхиляючи такі твердження захисту, суд обґрунтовано послався на покази свідків, які стверджували про те, що за кермом автомобіля Nissan Note вночі 02.02.2020 року був саме ОСОБА_8 , якому належав даний автомобіль. Дані обставини також було підтверджено потерпілим ОСОБА_13 . Покази свідків та потерпілого повною мірою узгоджуються з висновком судово-медичного експерта №36 від 04.02.2020 року, відповідно до якого за сукупністю виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , а також враховуючи їх характеристики він був водієм транспортного засобу.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_19 , який проводив судово-медичну експертизу обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_13 , пояснив, що висновок про те, що у ОСОБА_8 наявні характерні тілесні ушкодження саме для водія легкового авто, зроблено з аналізу сукупності виявлених тілесних ушкоджень. У нього як водія були виявлені специфічні характерні саме для водіїв тілесні ушкодження передньої поверхні грудної клітини, переважно на лівій частині тіла, а також головна ознака це синець на внутрішній поверхні лівої ноги, нижньої третини гомілки, з переходом на внутрішню поверхню стопи, який утворився від удару з педаллю, що характерно саме для водіїв. Тілесних ушкоджень характерних саме для водія легкового авто у ОСОБА_13 згідно наданої медичної документації на його ім`я виявлено не було.

Також із протоколу огляду відеозапису з камер зовнішнього спостереження, встановленої на будівлі, в якій розташовано клуб «Кориця» від 07.02.2020 року встановлено, що на третьому файлі зафіксовано як з водійської двері автомобіля Nissan Note виходить водій в світлому одязі та підходить до вхідних дверей клубу «Кориця». З правих дверей автомобіля виходить пасажир в темному одязі (04:50:33); водій автомобіля Nissan Note підходить до вхідних дверей клубу «Кориця». В ньому можна впізнати підозрюваного ОСОБА_8 . Водій одягнений в темні брюки, світлий светр з довгими рукавами та жилетку блакитного кольору. Через плече на ньому одягнута сумка чорного кольору, на правій руці годинник. Взуття темне (04:50:33), а о 04:53:34 ОСОБА_8 сідає на водійське сидіння автомобіля Nissan Note і їде геть. Через декілька хвилин даний автомобіль вчинив зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo.

Крім того, на підставі дослідження відеозапису з камер відеоспостереження судом було встановлено, що обидва автомобілі після зіткнення відкинуло в лівий бік. Автомобіль Volkswagen Polo реєстраційний номер НОМЕР_2 розкручує по годинниковій стрілці. З автомобіля Volkswagen Polo при розкручуванні центробіжні сили викидають двох людей із салону даного авта. Автомобіль Nissan Note реєстраційний номер НОМЕР_1 рухається лише на двох своїх правих колесах, перевернувшись на правий бік, висікаючи іскри об асфальт правою нижньою частиною свого кузова. Під час руху на правих колесах автомобіль стикається з бордюром, після чого з правої частини правих дверей автомобіля Nissan Note вилітає людина. Автомобіль зупиняється після зіткнення передньою лівою частиною з цегляним парканом. Автомобіль Volkswagen Polo реєстраційний номер НОМЕР_2 задньою частиною врізається в стовп. Після зупинки автомобілів видно силуети людей, які лежать на тротуарі, газоні та проїзній частині.

Отже суд першої інстанції встановив, що під час руху з урахуванням куту зіткнення автомобілів 47° ± 10°, який встановлено відповідно до висновку експерта №19-46, характер руху автомобілю Nissan Note на правих колесах свідчить про напрямок ударно-інерційного переміщення тіла водія на праву сторону, а після зіткнення з бордюром випадіння пасажира ОСОБА_13 з правої частини автомобілю через скло у двері.

Зазначені у своїй сукупності обставини беззаперечно спростовують доводи захисту щодо недоведеності перебування обвинуваченого ОСОБА_8 за кермом автомобіля та про можливу зупинку автомобіля і пересаджування за кермо автомобіля ОСОБА_13 . Більш того, сам обвинувачений під час його допиту не виключав тієї обставини, що в момент зіткнення він перебував за кермом автомобіля. Потерпілий ОСОБА_13 категорично стверджував про те, що він сів саме на заднє сидіння автомобіля ОСОБА_8 .

Судова колегія відмічає, що з автомобілю Nissan Note під час ДТП викинуло лише одну людину, яким був ОСОБА_13 . З дослідженого відео судом було встановлено, що ОСОБА_13 викинуло з правої сторони автомобіля, а це апріорі виключає можливість його перебування за кермом автомобіля, оскільки водійське кермо розташовано ліворуч. Разом з тим, та обставина, що ОСОБА_8 було виявлено після ДТП на правому пасажирському сидінні автомобілю Nissan Note, пояснюється тим, що після зіткнення даний автомобіль певний час рухався боком лише на своїх правих колесах, маючи сильний уклін вправо. Відтак ОСОБА_8 під дією сили тяжіння і ударно-інерційного імпульсу міг скотитись, бути відкинутим чи в інший спосіб мимоволі переміститись на пасажирське місце, яке в цей момент було знизу, фактично під водійським сидінням справа.

Щодо доводів захисника про істотні порушення вимог КПК, недопустимість протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.02.2020 року, а також недопустимість всіх похідних від нього доказів, то вони були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані судом безпідставними.

Так, огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих (розшукових) дій, а також джерелом отримання доказів.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.237 КПК для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник та інші учасники кримінального провадження. Тобто, КПК не містить вимог щодо обов`язкової участі певних осіб при проведенні огляду місця події. З цих підстав колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що протокол огляду місця ДТП потрібно визнати недопустимим доказом через те, що ОСОБА_8 не був залучений до участі у цій слідчій дії і він не мав можливості надати свої пояснення.

Більш того, встановлено, що така обставина була зумовлена тим, що ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим був одразу госпіталізований для надання йому невідкладної медичної допомоги. А оскільки вказана слідча дія є невідкладною, її проведення було можливе без участі ОСОБА_8 .

Та обставина, що фото та відео фіксація огляду місця ДТП проводилася за допомогою мобільного телефону, а до протоколу долучено лазерний диск DVD, а не карта пам`яті, за жодних обставин не зумовлює недопустимості вказаного доказу. Адже процесуальний закон не містить певних застережень щодо виду та найменування носія, на якому може бути зафіксована та чи інша інформація.

Були предметом перевірки суду першої інстанції і твердження захисту про те, що долучені до справи відеозаписи є копіями, а не оригіналами, а отже, допущено порушення вимог кримінального процесуального законодавства України.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що надані відеозаписи є електронними документами в розумінні пунктів 1, 3 частини 2 статті 99 КПК.

У випадку зберігання електронного документу на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (частина 2 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відтак, записані на оптичний диск електронні файли з інформацією є оригіналом (відображенням) електронного документу, здобутого в ході проведення процесуальної дії. Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Будь-які об`єктивні дані, які би свідчили про те, що вказані записи були змонтовані, у справі відсутні. Не наведені такі дані і стороною захисту. Дані відеозаписи були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції і сторона захисту не була позбавлена права вимагати проведення судово-технічної експертизи даних відеозаписів.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов цілком законного висновку про те, що відеозаписи, долучені до протоколу огляду місця ДТП, а також до протоколів огляду від 03.02.2020 року, 03.03.2020 року та 07.02.2020 року, є допустимими доказами, які було отримано у визначеному законом порядку.

Ті недоліки, на які посилалася у скарзі захисник як то незазначення в протоколі огляду місця ДТП в якості додатків фототаблиці та лазерного диску, не засвідчення фототаблиці усіма учасниками слідчої дії, не є суттєвими і такими, що впливають на його зміст чи допустимість.

Перевірив суд першої інстанції і твердження захисту щодо нібито складання схеми дорожньо-транспортної пригоди неуповноваженою особою, а саме інспектором СРПП ОСОБА_14 . При цьому суд правильно виходив з того, що відповідно до протоколу огляду місця події інспектора СРПП ОСОБА_14 зазначено в якості учасника вказаної слідчої дії одразу по прибуттю на виклик і до внесення відомостей до ЄРДР, а працівники СРПП наділені повноваженнями щодо складання схеми ДТП. Дана схема була складена одразу після ДТП, а відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР після складення відповідних документів. Зазначена схема була підписана інспектором СРПП ОСОБА_14 та понятими. При цьому стороною захисту не порушувалось питання щодо невідповідності даних, зазначених у цій схемі.

У колегії суддів не викликає жодного сумніву та обставина, що зазначена схема є додатком саме до протоколу огляду місця ДТП від 02.02.2020 року. Адже відображені у цій схемі данні повністю відповідають обставинам дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.02.2020 року саме за участі автомобілів Nissan Note та Volkswagen Роlо і саме у місці, яке зазначено в обвинувальному акті. Відсутність у цій схемі відомостей про те, що вона є додатком до протоколу огляду місця ДТП від 02.02.2020 року цієї обставини жодним чином не спростовує.

Відсутність у схемі до протоколу огляду ДТП від 02.02.2020 року підпису слідчого, на що посилається у своїй апеляційній скарзі захисник, на думку колегії суддів, не є істотними порушеннями норм процесуального закону з урахуванням того, що ця схема підписана інспектором СРПП ОСОБА_14 , який її складав, а також понятими, які засвідчили правильність внесених до схеми даних і сторонами не оспорювалися фактичні дані, які в ній вказані.

Правильно визначився суд першої інстанції і з тим, що огляд автомобіля Nissan Note під час проведення огляду місця ДТП не потребував одержання ухвали слідчого судді на проведення такого огляду. Адже зі змісту протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що під час огляду місця ДТП слідчим було проведено огляд автомобіля «Nissan Note». Між тим, проведений 02.02.2020 року огляд місця ДТП істотно відрізняється від тих оглядів транспортного засобу, проведення яких вимагає дотримання вимог, передбачених статтями 233, 234 та 237 КПК. Підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Саме з метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд ділянки місцевості, де сталася ДТП, та пошкоджених транспортних засобів, що брали участь у ній. Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду.

Метою цього огляду була фіксація слідів кримінального правопорушення шляхом візуального обстеження обох транспортних засобів як предметів, що зберегли на собі його сліди. В результаті огляду місця події встановлено зовнішні пошкодження транспортних засобів. Огляд здійснений суто з метою з`ясування та фіксації технічного стану, в якому перебуває знаряддя вчинення злочину, пошкоджень та характерних ознак транспортного засобу після ДТП, слідової інформації про обставини події на ньому, стан його окремих вузлів, агрегатів та органів керування безпосередньо після ДТП, без вилучення будь-яких предметів та не з метою їх відшукання.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно констатував, що у даному випадку огляду автомобіля Nissan Note не були притаманні ознаки примусової слідчої дії, що порушує недоторканність іншого володіння особи (транспортного засобу), а тому він не потребував одержання ухвали слідчого судді стосовно його проведення.

Відтак колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол огляду місця ДТП від 02.02.2020 року, фототаблиця і схема до нього, а також долучений лазерний диск є допустимим доказом, оскільки огляд було проведено у повній відповідності до вимог статей 223, 237 КПК. З цих же підстав судова колегія відхиляє доводи захисника про недопустимість як доказів висновків судової інженерно-транспортної експертизи №19-46, судової експертизи дослідження деталей транспортних засобів №19/104-92/466 та судової інженерно-транспортної експертизи №19-83.

Не вбачає колегія суддів і підстав ставити під сумнів об`єктивність висновків судових експертиз №52-М та №36 щодо характеру виявлених у ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_13 тілесних ушкоджень. Адже висновки зазначених експертиз повністю узгоджуються із встановленими судом першої інстанції обставинами та дослідженими під час судового розгляду доказами. На спростування таких висновків експерта переконливих доводів в апеляційній скарзі захисника не наведено, а сама по собі незгода захисника з такими висновками, не тягне за собою визнання недопустимим цього доказу. Правових підстав для визнання цих висновків недопустимими, суд першої інстанції не мав, адже їх було одержано з урахуванням правил статей 101, 102, 242, 243 КПК.

Посилання захисника на те, що експерт, який проводив зазначені судово-медичні дослідження, не володіє в достатньому обсязі знаннями технічних обставин механізму ДТП, є лише припущенням захисника і виражає її власну думку, проте за жодних обставин не свідчить про необ`єктивність чи неправильність висновків судових експертиз.

Що стосується тверджень захисника про те, що експерт ОСОБА_19 під час допиту підтримував свої висновки щодо притаманності отриманих ОСОБА_13 травм як пасажира переднього сидіння автомобіля, хоча докази вказують на те, що на початку руху автомобіля ОСОБА_13 знаходився на задньому сидінні, то вони не знайшли свого підтвердження. Адже, як зазначено у вироку, у висновку судово-медичної експертизи №52-М експерт лише зазначив про те, що наявні у ОСОБА_13 тілесні ушкодження притаманні пасажиру легкового автомобіля при зіткненні.

Доводи захисту про безпідставну відмову в задоволенні клопотань захисту про призначення комплексної судово-медичної та інженерної транспортної експертизи не можуть вважатися обґрунтованими. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході збирання доказів на виконання приписів ч.2 ст.242 КПК щодо обов`язковості проведення експертизи було забезпечено проведення ряду судових експертиз.

Висновки проведених у справі експертиз судом було визнано повними, об`єктивними і такими, що не містять суперечностей, не викликають сумніву у їх правильності та повністю узгоджуються із сукупністю зібраних у справі інших доказів. Достатніх підстав для призначення інших експертиз під час судового розгляду встановлено не було, у зв`язку з чим судом обґрунтовано було відмовлено в задоволенні відповідних клопотань захисту.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості покладеного в основу обвинувального вироку висновку медичної експертизи №52М про спричинення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, оскільки він складений на підставі медичної документації, яка отримана з порушенням вимог КПК, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до статей 3, 56 КПК потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази.

За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК України.

Між тим, у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції не було встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 заперечував щодо проведення судово-медичної експертизи та проти надання його медичної документації.

Отже, оскільки будь-яких відомостей про те, що доступ до медичної документації потерпілого ОСОБА_13 було отримано не добровільно, суд першої інстанції правильно встановив, що в даному випадку необхідності у зверненні до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до медичних документів потерпілого не було, тому порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів колегією суддів не встановлено.

Відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст.290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст.412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне визнання експертного дослідження недопустимим доказом, оскільки сторона захисту не була позбавлена права клопотати про надання їй доступу до медичних документів потерпілого.

В своїй апеляційній скарзі захисник ставила під сумнів достовірність вихідних даних, зазначених слідчим в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.02.2020 року, оскільки, на переконання захисника, слідчий не володіє технічними або спеціальними знаннями з визначення технічного стану транспортного засобу.

Проте колегія суддів не погоджується з такими доводами захисника. При цьому колегія суддів виходить з того, що в протоколі огляду місця ДТП слідчий зазначив лише загальні дані щодо виду та стану покриття, наявності розмітки на проїжджій частині, її ширини, наявного освітлення тощо. Також слідчим зазначено дані про розташування автомобілів, їх загальний стан та наявність на них пошкоджень, що є обов`язковим при огляді місця ДТП.

Стороною захисту не заперечується та обставина, що висновки експертиз №19-46, №19/104-9/2/466, №19-83 складені атестованим експертом, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за експертними спеціальностями, який попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновки зазначених експертиз узгоджуються із встановленими судом обставинами та зібраними у справі доказами. Сама по собі незгода захисника з вихідними даними, на підставі яких проводилися зазначені дослідження, не тягне за собою визнання недопустимими цих доказів. Більш того, експерт при проведенні експертиз не вказував на наявність суперечностей чи неузгодженостей між наданими на дослідження вихідними даними.

Судова колегія відмічає, що з огляду на принцип змагальності сторін в кримінальному провадженні відповідно до ст.ст. 242, 243 КПК у разі непогодження із вихідними даними, які було покладено слідчим при призначенні експертизи у справі, сторона захисту мала право самостійно залучити експертів на договірних умовах для проведення експертизи із зазначенням вихідних даних, які на переконання захисту відповідали дійсним обставинам справи, або ж бо у відповідності до ч.1 ст. 244 КПК звернутись до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи в такому разі. Проте таким правом ні захисник, ні обвинувачений не скористались і, тим самим, самоусунулись від здобуття і надання суду експертних висновків, які на їх переконання мали б довести невинуватість ОСОБА_8 .

Не вбачає колегія суддів і підстав вважати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 05.03.2020 року. Адже незазначення в даному протоколі відомостей про статистів, які приймали участь у цій слідчій дії, даних щодо транспортних засобів, які були задіяні для проведення експерименту та їх технічних параметрів, а також відмінність обстановки, в якій було проведено слідчий експеримент, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і такі обставини не вплинули на правильність та повноту встановлених під час цієї слідчої дії даних.

Відсутність в якості додатку до протоколу слідчого експерименту від 05.03.2020 року будь-якого носія інформації також не зумовлює автоматичне визнання даного доказу недопустимим. Під час дослідження протоколу слідчого експерименту судом першої інстанції було встановлено, що він містить у собі усі відомості, які були встановлені під час проведення даної слідчої дії та в ньому відображена повна інформація щодо ходу слідчого експерименту. Даний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії без будь-яких зауважень чи доповнень.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи захисника про недопустимість як доказу протоколу огляду від 07.02.2020 року, під час якого було оглянуто диск із відеозаписом з камер зовнішнього спостереження, встановлених на нічному клубі «Кориця». Адже із показів свідка ОСОБА_20 , яка працювала адміністратором у даному клубі, судом першої інстанції було встановлено, що кожен блок відео файлів з камер відео спостереження мав різний час, який не збігався за київським часом. Відтак різниця у часі була зумовлена саме особливостями налаштуваннями часу (його неточністю) записуючого пристрою. Між тим, свідок підтвердила, що зафіксовані на диску відео файли відповідають подіям, які є предметом розгляду у даній справі.

Доводи захисника про те, що відеозапис з камер відеоспостереження клубу «Кориця» було отримано в поза процесуальний спосіб через відсутність ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, не ґрунтуються на вимогах закону. Адже виходячи зі змісту ч.2 ст.93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів не лише шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, а й шляхом витребування та отримання від підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, або проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже відеозапис з камер спостереження клубу «Кориця» було отримано у відповідності до ст.93 КПК і підстав сумніватися у тому, що даний відеозапис було здійснено саме камерами відео спостереження даного клубу і саме подій, що є предметом розгляду у даному провадженні, у колегії суддів не виникає.

В своїй апеляційній скарзі захисник також стверджувала про те, що слідчий без проведення фото портретної експертизи в протоколі огляду від 07.02.2020 року дійшов висновку щодо зображення на ілюстративній частині протоколу автомобіля Nissan Note та обвинуваченого ОСОБА_8 .

Перевіряючи такі доводи захисту колегія суддів виходить з того, що відеозапис з камер відеоспостереження з клубу «Кориця» був безпосередньо досліджений судом першої інстанції під час судового розгляду і суд пересвідчився у тому, що на відео зафіксований саме обвинувачений ОСОБА_8 . Така обставина була встановлена, як через безпосереднє спостереження судом за змістом відеозапису, на якому зафіксовано обвинуваченого, так і через співставлення його зображення із зовнішніми ознаками обвинуваченого, який перебував в залі суду. Такий висновок також зроблено і з аналізу співставлення показів потерпілого ОСОБА_13 та свідків. Зокрема потерпілий ОСОБА_13 зазначав, що на відеозаписові був саме ОСОБА_8 , якого він впізнав по одягу та по профілю. Найменування одягу, в який був одягнутий ОСОБА_8 02.02.2020 року, за ознаками співпадає з одягом, в який одягнутий чоловік, зафіксований на відеозапису. Відтак у суду першої інстанції не виникло жодного сумніву у тому, що за кермо в автомобіль сів і поїхав саме обвинувачений ОСОБА_8 . За наведених обставин колегія суддів вважає, що непроведення судово-портретної експертизи даного відеозапису за жодних обставин не спростовує висновків суду про те, що за кермом автомобіля Nissan Note перебував саме ОСОБА_8 і саме він допустив порушення правил дорожнього руху, які призвели до загибелі двох осіб та завдання тілесних ушкоджень ще одному потерпілому.

Більш того, сторона захисту з вищенаведених правових підстав не була позбавлена можливості заявляти під час проведення досудового розслідування клопотання про призначення судово-портретної експертизи.

Що стосується тверджень захисту про невідповідність викладених слідчим в протоколі огляду від 03.02.2020 року даних дійсно відображеній на диску інформації, то суд першої інстанції під час дослідження даного доказу будь-яких розбіжностей не встановив і обставин, які би ставили під сумнів, зафіксовані в ньому дані, також не виявив. Будь-яких підстав сумніватися у тому, що на диску зафіксовано об`єктивні обставини саме дорожньо-транспортної пригоди, яка мали місце 02.02.2020 року і саме за участю автомобілів Nissan Note та Volkswagen Роlо, у справі не встановлено.

Визначення марки автомобіля не потребує володіння спеціальними чи технічними знаннями, оскільки зазначена інформація є загальнодоступною і марка автомобіля може бути визначена за індивідуальними ознаками автомобіля. З цих підстав колегія суддів відхиляє заперечення захисника про зазначення слідчим в протоколах огляду від 03.02.2020 року та від 07.02.2020 року марки автомобілів без проведення судово-портретної експертизи.

Та обставина, що в протоколі огляду від 03.02.2020 року та протоколі додаткового огляду від 03.03.2020 року слідчим без залучення спеціаліста при по кадровому відтворенні встановлено кількість кадрів, відстань від стоп-лінії до місця зіткнення та розраховано швидкість автомобіля, який визначено як автомобіль Nissan Note, не ставить під сумнів законність висновку суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 . Адже у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди перебуває саме порушення ОСОБА_8 вимог п.п.8.7.3е виїзд на перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора, а не перевищення дозволеного швидкісного режиму, що встановлено висновком експерта №19-83.

Крім того, захисник не зазначила, як ця обставина вплинула на проведення експертиз №19-46 та №19/104-9/2/466 з огляду на те, що висновком експерта №19-46 було визначено кут між поздовжніми осями автомобіля Nissan Note та автомобіля Volkswagen Роlо в момент зіткнення, а під час проведення експертизи №19/104-9/2/466 досліджувався гнучкий гальмівний шланг гальмівного механізму правого переднього колеса автомобіля Nissan Note та встановлено його пошкодження.

Що стосується доводів сторони захисту про недопустимість усіх наданих стороною обвинувачення доказів через відсутність в матеріалах кримінального провадження постанов про призначення групи слідчих та групи прокурорів, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що вони спростовуються відомостями, зазначеними у реєстрі матеріалів досудового розслідування та долученими ще під час судового розгляду відповідними постановами від 02.02.2020 року.

Крім того, сторона захисту не заперечувала тієї обставини, що захисту були відкриті матеріали досудового розслідування та вручено відповідний їх реєстр, в якому містяться дані щодо прийнятих процесуальних рішень. Відтак сторона захисту не була позбавлена права ознайомитися з усіма матеріалами, у тому числі з постановами про призначення групи слідчих та прокурорів.

Перевіряючи доводи захисника про незаконність рішення суду про відновлення з`ясування обставин через потребу подати прокурором постанов про призначення групи слідчих та прокурорів колегія суддів виходить з такого.

Так, відповідно до ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення слідчих (розшукових) дій означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед органом досудового розслідування на певному етапі кримінального провадження.

Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечується дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язане з дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження і можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Дотримання належної правової процедури здійснення слідчих дій, крім іншого, означає їх виконання спеціально уповноваженою в конкретному провадженні особою, що має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні та публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

У разі використання слідчим повноважень з проведення досудового розслідування без винесення процесуального рішення про визначення групи слідчих, до складу якої він входить на підставі такого процесуального рішення, він є неналежним суб`єктом проведення процесуальних дій.

Крім того, у випадку здійснення прокурором, який не визначений керівником органу прокуратури як такий, що здійснюватиме процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст.36 КПК, то вони здійснюватимуться неналежним суб`єктом.

Зі змісту наявних у відновлених матеріалах втраченого кримінального провадження судових дебатів захисника вбачається, що захист в судових дебатах ставила питання про визнання усіх зібраних у справі доказів недопустимими через відсутність в матеріалах кримінального провадження постанов про призначення групи слідчих та групи прокурорів у цьому провадженні.

А тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції у повній відповідності до вимог ч.5 ст.364 КПК, а також враховуючи положення ст.2 КПК відновив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами з приводу доводів сторони захисту щодо недопустимості доказів. Адже належна й ретельна оцінка зазначених фактів з урахуванням усіх деталей має принципово важливе значення для постановлення в кримінальному провадженні законного, мотивованого й обґрунтованого судового рішення, яке повинно відповідати вимогам національного та міжнародного законодавства.

Відтак, всупереч доводам захисника, жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в цій частині колегія суддів не вбачає.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Усі докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 , були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції і визнані судом такими, що отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, і такими, що не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Переконливих аргументів на спростування зазначених висновків суду першої інстанції апеляційна скарга захисника не містить.

Крім того, за приписами статей 404, 405 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, у тому числі за необхідності - і шляхом дослідження доказів. Таке дослідження доказів здійснюється лише за клопотанням учасників судового провадження. Проте захисник ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не заявляла клопотань про дослідження апеляційним судом доказів зібраних у даному кримінальному провадженні. Відтак, виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п.16 ч.1 ст.7, ст.23 КПК), апеляційний суд не вправі давати іншу оцінку цим доказам, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

В своїй апеляційній скарзі захисник також наголошувала на тому, що у відновлених матеріалах втраченого кримінального провадження відсутні технічні носії інформації, на яких зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції, а також журнали судового засідання, а тому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.

Перевіряючи такі доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів виходить з такого.

Дійсно, відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, колегія суддів враховує особливості апеляційного перегляду цього кримінального провадження. Так, матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 перебувають в Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області, який знаходиться на тимчасово окупованій території, тобто матеріали кримінального провадження були втрачені в умовах воєнного стану, запровадженого на всій території України внаслідок збройної агресії російської федерації.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2023 року втрачені матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були відновлені в частині наданих сторонами документів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у статті 412 КПК визначено, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Проте захисник в своїй апеляційній скарзі не зазначила, яким чином відсутність в матеріалах провадження журналів судового засідання та технічного носія інформації, які були втрачені, вплинула на законність та обґрунтованість судового рішення і вирішення справи по суті.

Крім того, колегія суддів також враховує і ту обставину, що в своїй апеляційній скарзі захисник не посилалася на те, що покази потерпілих та/або свідків викладені у вироку неповно чи викривлено. Не ставила захисник і під сумнів достовірність показів зазначених осіб. Не зазначала захисник і про те, що під час дослідження того чи іншого доказу судом були допущені порушення певних вимог кримінального процесуального закону.

Відтак, колегія суддів в даному конкретному випадку вважає, що відсутність у відновлених матеріалах втраченого кримінального провадження журналів судового засідання та технічних носіїв інформації, яка зумовлена саме їх втратою через обставини непереборної сили, а не через порушення судом вимог ч.5 ст.27 КПК, не може безумовно потягти за собою скасування оскаржуваного у даній справі вироку лише з цієї підстави.

Отже, наведені в апеляційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди із судовим рішенням в частині доведеності вини, а також з наданою судом оцінкою доказів, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що вирок було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів його законність.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника потерпілої щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходила з такого.

Згідно із вимогами ч.2 ст.50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 статті 65 КК установлено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Водночас покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч.1 ст.50 КК). Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч.2 ст.50 КК).

Слід зазначити, що у правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст.65 КК), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ряд обставин, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів; дані про особу винного, який раніше не судимий. Зважив суд також і на відсутність обставин, які би пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого.

Також, усупереч доводам представника потерпілої, суд першої інстанції повною мірою врахував і конкретні обставини справи, грубість допущених обвинуваченим порушень ПДР, а також наслідки, які настали внаслідок протиправних дій обвинуваченого. Знайшла у вироку свою оцінку і та обставина, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому та незважаючи на те, що з моменту ДТП минув тривалий час, не тільки не компенсував спричиненої його діями шкоди, а й навіть не намагався вжити заходів хоча б до часткового її відшкодування.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, міськрайонний суд, дотримуючись принципу індивідуалізації та, виходячи з особливостей конкретного кримінального правопорушення, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, призначив ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч.3 ст.286 КК, яке слід відбувати реально.

Усі обставини, на які посилався в своїй апеляційній скарзі представник потерпілої, були враховані судом першої інстанції та вони дали суду право призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання наближене до максимально можливого за санкцією ч.3 ст.286 КК.

Відтак наведені представником потерпілої в скарзі аргументи не можна визнати переконливими, достатніми та такими, які би доводили необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання, ніж визначив суд першої інстанції. Апеляційна скарга не містить в собі переконливих доводів, які би доводили істотну диспропорцію та неадекватність між визначеним судом розміром покарання та розміром покарання, яке вимагав призначити представник потерпілої. У зв`язку з чим підстав вважати його занадто м`яким не вбачається.

Беручи до уваги те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів вважає, що призначене вироком районного суду основне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, є достатнім для того, щоб обвинувачений ОСОБА_8 довів своє виправлення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що в ході розгляду цього кримінального провадження міськрайонний суд не допустив істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вирок суду відповідає вимогам статті 370 КПК, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4