Справа №362/6914/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3221/2023 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 ,

при секретарі - ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кленівка, Амвросієвського району, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року ОСОБА_11 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що 03.11.2017, близько 08 год. 00 хв., він переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_3 . В цей час ОСОБА_8 помітив раніше невідомого йому ОСОБА_11 , який незаконно знаходився на території сусіднього домоволодіння. ОСОБА_8 , маючи на меті припинення незаконних дій невідомого чоловіка, почав переслідувати ОСОБА_11 .

ОСОБА_11 , достовірно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи прямий умисел, спрямований на заподіяння смерті потерпілому, переслідуючи мету уникнення свого затримання ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_11 незаконно проник на територію чужого домоволодіння АДРЕСА_3 , з мотиву особистих неприязних відносин, які виникли між ним та потерпілим у зв`язку із вищеописаними подіями, передбачаючи настання негативних наслідків, у вигляді смерті іншої особи та бажаючи їх настання, наніс один удар ножем, який він тримав в правій руці, в ліву частину грудей, пошкодивши серце, чим спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження. ОСОБА_11 після нанесення вищевказаного удару потерпілому, вважав, що він наніс удар в життєво важливий орган потерпілого, а саме в серце, у зв`язку з чим, останній припинив свої злочинні дії та як вважав, що вказані дії є достатніми для спричинення смерті особи, тому покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, на переконання органу досудового розслідування, ОСОБА_11 вчинив усі дії, які вважав за необхідне для доведення свого злочинного умислу до кінця, направленого на умисне заподіяння смерті ОСОБА_8 (нанесення удару ножем в життєво-важливий орган серце), але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_11 , оскільки ОСОБА_8 вчасно надано кваліфіковану медичну допомогу.

Орган досудового розслідування, посилаючись в обвинувальному акті на Висновок судово-медичної експертизи Васильківської ЦРЛ № 177 від 20.12.2017 року, зазначив, що у ОСОБА_8 , 1979 року народження, мали місце тілесні ушкодження: проникаюче поранення грудної клітини з пошкодженням серця, поранення діафрагми, які виникли від дії предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено ножем з колючо-ріжучими властивостями. Виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 внаслідок падіння з висоти власного зросту виключаються. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки в момент заподіяння.

У зв`язку з наведеним вище, органом досудового розслідування дії ОСОБА_11 , кваліфіковані як вчинення закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.

Вироком суду ОСОБА_11 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що виходячи з обставин, в яких перебував ОСОБА_11 внаслідок протиправної щодо нього насильницької поведінки потерпілого ОСОБА_8 , а також відсутності у нього в тій обстановці можливості будь-якого вибору способу вжиття заходів необхідної оборони та дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_11 умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжкої шкоди та відповідно ознак перевищення меж необхідної оборони.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 7063,70 покласти на обвинуваченого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що судом взагалі не вказано мотивів виправдання ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, а також не вказано, які докази судом враховано при прийнятті рішення про його виправдання. Зокрема, судом не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 , не надано належної правової оцінки показанням свідка ОСОБА_12 , не допитано свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що свідчить про неповноту судового розгляду. Також апелянт зазначає, що наявність у ОСОБА_11 саме легких тілесних ушкоджень свідчить про те, що дії потерпілого ОСОБА_8 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди, натомість тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_8 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки в момент заподіяння. Крім того, прокурор вказує, що обвинувачений під час судового розгляду підтвердив той факт, що наніс ножем один удар в область грудної клітини потерпілого, що в повній мірі узгоджується з висновками експертиз і таким чином, беззаперечним є той факт, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України. Крім того, прокурор вказує, що за наявності в діях обвинуваченого складу іншого кримінального правопорушення, встановленого під час судового розгляду, аніж того, за яким органом досудового розслідування висунуто обвинувачення, суд керуючись ч.3 ст. 337 КПК України вправі при винесенні вироку змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, що покращує становище особи, чого суд не зробив.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу, думку потерпілого, який поклався на розсуд суду, думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Статтею 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, визначених ч. 2 цієї статті, покладено на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого. Тобто саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_11 , суд першої інстанції в умовах змагальності процесу всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ сторони обвинувачення та сторони захисту, та прийшов до висновку, що ОСОБА_11 діяв в умовах необхідної оборони, що виключає кримінальну відповідальність та свідчить про відсутність в його діях складу інкримінованого йому злочину, з чим погоджується колегія суддів і доводи апеляційної скарги прокурора цього не спростовують.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 після зауваження потерпілого ОСОБА_8 вийшов з чужого подвір`я та не маючи жодного фізичного контакту з потерпілим, почав тікати від нього. Однак, потерпілий ОСОБА_8 наздогнав його та почав наносити обвинуваченому ОСОБА_11 удари в життєво важливий орган - голову та по тілу, зламав йому зуб, заламав ліву руку й утримував у зігнутому через паркан положенні. Таким чином, з боку потерпілого відбулося посягання на охоронювані законом права та інтереси обвинуваченого ОСОБА_11 яке очевидно не відповідало діям обвинуваченого ОСОБА_11 пов`язаним з годівлею котів на чужій земельній ділянці. ОСОБА_11 з моменту захоплення його потерпілим ОСОБА_8 не вибував з-під його контролю, який мав прояв у застосуванні фізичного насильства.

За вказаних обставин, суд правильно встановив, що обвинувачений дістав ніж, знаходячись під дією протиправної фізичної сили потерпілого, перебуваючи у зігнутому через паркан положенні із заламаною за спину однією рукою. Тобто така його реакція була своєчасною, в умовах наявного щодо нього посягання, яке було розпочате та продовжувалось. Враховуючи фізичну перевагу потерпілого над обвинуваченим, а також те, що потерпілий застосував до нього насильство, виходячи з фактичних умов, в яких перебував обвинувачений ОСОБА_11 , та з непередбачуваної насильницької протиправної поведінка потерпілого, дії ОСОБА_11 були необхідними й достатніми в тій обстановці для негайного припинення протиправного посягання з боку потерпілого. Обраний ним спосіб захисту був єдино можливим в тих умовах, в яких він опинився.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинувачений ОСОБА_11 діяв в умовах необхідної оборони, і доводи апеляційної скарги про те, що наявність у ОСОБА_11 саме легких тілесних ушкоджень свідчить про те, що дії потерпілого ОСОБА_8 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну загрозу цього не спростовують.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_11 ознак перевищення меж необхідної оборони. Так, згідно з ч.3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Як зазначено у правових висновках Верховного Суду України з цього питання,зокрема в справах № 5-29кс14, № 5-134кс15, та Верховного Суду в справі № 524/113/15-к, 676/2606/18 особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Отже, виходячи з обставин, в яких перебував ОСОБА_11 , внаслідок протиправної щодо нього насильницької поведінки потерпілого ОСОБА_8 , а також відсутності у нього в тій обстановці можливості будь-якого вибору способу вжиття заходів необхідної оборони, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_11 умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжкої шкоди та відповідно ознак перевищення меж необхідної оборони, а таким чином наявність обставин, що виключають кримінальну відповідальність ОСОБА_11 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, оскільки останній перебував в стані необхідної оборони.

Між тим, до початку апеляційного розгляду було встановлено що, обвинувачений ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Київською обласною прокуратурою до Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зроблено запит на витребування копії актового запису про смерть ОСОБА_11 .

З отриманої на запит копії актового запису від 06 липня 2023 року за №3 вбачається, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт смерті ОСОБА_11 підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №159 від 12 червня 2023 року, видане Васильківським відділенням Київського обласного бюро судово-медичної експертизи Київської обласної ради.

Згідно з п. 5 ч. 1, ч.7 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. Якщо зазначену обставину виявлено під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Отже відповідно до вказаних положень закону апеляційний суд, встановивши під час апеляційного розгляду, що обвинувачений помер, повинен закрити кримінальне провадження.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргупрокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 закрити на підставі ч.1 п.5 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з його смертю.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя