справа № 361/3895/20
провадження № 1-кп/361/478/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2023 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001118 від 04.04.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соф`янівка Маневицького району Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого :

-30.09.2014 вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі,

-18.03.2021 вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч. 5 ст. 185 КК України, до покарання у виді трьох місяців арешту, звільнений 06.08.2021 за відбуттям покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, ухвалою суду від 26.09.2023 після повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддею ОСОБА_1 вказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття даного кримінального провадження відносно нього. В обґрунтування заявленого клопотання зазначила, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне правопорушення вчинене у квітні 2020 року, на даний час минули строки притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_4 , підтримав клопотання прокурора, зазначив, що наслідки закриття кримінального провадження йому зрозумілі, надав згоду на закриття кримінального провадження відносно нього.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи №361/3895/20, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 , обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, санкцією якої передбачене покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років, дане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

В обвинувальному акті вказано, що події, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 , мали місце 03.04.2020. Визначений ст. 49 КК України трирічний строк притягнення до кримінальної відповідальності сплинув.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років (ч. 2 ст. 49 КК України).

Згідно з висновками, які містяться в постановах Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 30.05.2019 (кримінальне провадження № 639/793/17), від 03.03.2021 (кримінальне провадження № 686/10936/17-к), від 03.06.2021 (кримінальне провадження № 344/7812/16-к) та інших, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез'явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 10.11.2022 обвинуваченого ОСОБА_4 було оголошено в розшук, а ухвалою від 14.03.2023 відновлено провадження у справі в зв'язку із встановленням місця знаходження останнього в Луцькому слідчому ізоляторі з 07.08.2021 (згідно вимоги від 08.12.2023), отже він з незалежних від нього причин не міг ухилятися від суду знаходячись під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

При перериванні перебігу давності обчислення строків давності як за раніше вчинений злочин, так і за вчинений новий злочин починається з дня вчинення саме нового злочину, причому окремо за кожний злочин. Іншими словами, при перериванні давності з дня вчинення нового злочину починають спливати самостійно і паралельно два строки давності: один - за раніше вчинений злочин, другий - за новий злочин. Ці строки не складаються, не поглинаються, не подовжуються до найдовшого з них, а обчислюються і спливають окремо по кожному злочину.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 16.05.2020 скоїв новий злочин, за який вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.03.2021 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, вирок суду набрав законної сили 20.04.2021, засуджений ОСОБА_4 звільнений 06.08.2021 за відбуттям покарання. Отже на день розгляду даної справи в суді визначений ст. 49 КК України трирічний строк притягнення до кримінальної відповідальності також сплив.

Щодо зазначених у вимозі на судимість від 08.12.2023 відомостей про те, що ОСОБА_4 09.09.2021 пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України та 30.09.2021 направлено в суд з обвинувальним актом суд зазначає наступне.

Констатувати вчинення нового злочину ОСОБА_4 та, відповідно, його винуватість у скоєному, може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили особа, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 КПК України вважається невинуватою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист.

Принцип презумпції невинуватості закріплений також у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 ЗУ від 29.06.2004 №1906-ІV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.04.2010 у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав свою згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

Визнання винуватості є правом, а не обов'язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже визнання чи невизнання вказаними особами свої вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов'язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 552/5595/18.

Така правова позиція також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26.09.2006, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов'язок розглянути відповідне питання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, наявні всі необхідні умови для закриття даного кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Щодо витрат, понесених при проведенні по даному кримінальному провадженню судової експертизи у розмірі 1307,60 грн. суд приходить до висновку, що вони не підлягають стягненню з обвинуваченого, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, судові витрати покладаються на особу у разі, коли відносно неї ухвалено обвинувальний вирок, що також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №712/1710/19.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до приписів ст. 100 КПК України. Арешт на майно не накладався. Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід в межах даного кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 3, 7, 284, 314, 372 КПК України, ст. 49 КК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0001118 від 03.04.2020 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Речовий доказ: поліетиленовий пакет, в якому знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса амфетаміну в речовині становить 0,234 грама, який зберігається в камері зберігання речових доказів Броварського РУП ГУНП в Київській області - знищити, після набрання ухвалою законної сили.

Процесуальні витрати по справі віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1