Справа № 216/4541/23
провадження 1-кп/216/597/23
ВИРОК

іменем України

23 жовтня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових за № 0000751 від 10.04.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, офіційно не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

10.12.2010 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 18.07.2014 на підставі ЗУ «Про Амністію»;

27.07.2016 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 3 роки;

22.03.2021 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 3 роки;

27.04.2023 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185,ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово судимим, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочини проти власності за наступних обставин:

Так, ОСОБА_4 діючи повторно, з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, тобто усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його шкідливі наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів щодо незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переслідуючи корисливу мсту збагатитись, будучи обізнаним про те, що з 24 лютого 2022 року на території України діє правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України (запроваджений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022, дію якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ від 15.03.2022), дію якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2915-ІХ від 07.02.2023), 22.02.2023 близько 13:00 годині ОСОБА_4 , прибув до будинку АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, переплигнув через огородження, тим самим потрапив на територію домоволодіння. Після чого перебуваючи на території двору, впевнившись в тому, що його дії носять таємний характер, та за ним ніхто не спостерігає, підійшов до будинку та за допомогою принесеної з собою викрутки, пошкодив одне з металопластикових вікон, тим самим потрапив до будинку. Після чого, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи в приміщені будинку таємно заволодів майном, а саме: срібний ланцюг 925 проби, довжиною 35 см, вагою 1,5 грам, вартістю 148,62 гривень; срібна підвіска 925 проби, вагою 1 грам, у формі змійки, у нижній частині маються камінці «Фіоніт», вартістю 105,89 гривень; пара сережок з срібла, 925 проби, вагою 1 грам, у формі змійки, у нижній частині маються камінці «Фіоніт», вартістю 89,45 гривень; пара чоловічих позолочених запонок, у вигляді кола, вартість яких не встановлена; наручний годинник золотистого кольору фірми «Сейко», із шкіряним ременем, вартість якого не встановлено; перстень жіночий, біжутерія, жовтого кольору, у формі овалу з візерунком в центрі якого камінь, та по колу чотири камінці, вагою близько 5 грамів, вартість якого не встановлено; жіночий ланцюг, довжиною 60 см, біжутерія, вартість якого не встановлена. Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на свою користь, завдавши таким чином потерпілій ОСОБА_6 , майнового збитку на загальну суму 343,96 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 діючи повторно, з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, тобто усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його шкідливі наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів щодо незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переслідуючи корисливу мету збагатитись, будучи обізнаним про те, що з 24 лютого 2022 року на території України діє правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України (запроваджений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022, дію якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ від 15.03.2022), дію якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2915-1Х від 07.02.2023), 03.05.2023 близько 10:30 годині ОСОБА_4 , прибув до будинку АДРЕСА_3 , де реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, відчинив металеву вхідну калитку, тим самим потрапив на територію домоволодіння. Після чого перебуваючи на території двору, впевнившись в тому, що його дії носять таємний характер, та за ним ніхто не спостерігає, підійшов до вхідних дверей будинку, які були не замкнені на замок, тим самим потрапив до приміщення. Після чого, ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи в приміщені будинку таємно заволодів майном, а саме: грошовими коштами в сумі 600 гривень та банківською карткою АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , з якої в подальшому зняті грошові кошти. Після чого ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на свою користь, завдавши таким чином потерпілій ОСОБА_8 , майнового збитку на вказану суму.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

ОСОБА_4 за вказаними вище епізодами визнається винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

03.05.2023 у невстановлений час, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого мешкання в приміщенні буд. АДРЕСА_1 , оглянув викрадене ним майно у потерпілої ОСОБА_8 , серед якого виявив банківську картку для виплат АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була з паперовим додатком присвоєного до неї паролем. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний намір на таємне викрадення офіційного документу, а саме електронного платіжного документу у вигляді банківської картки для виплат АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , з метою подальшого використання її для заволодіння грошовими коштами.

Таким чином, ОСОБА_4 , викрав банківську для виплат № НОМЕР_1 видану АТ КБ «Приват Банк» у користування потерпілій ОСОБА_9 яка згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, ст. 200 КК України є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, відкритим на ім`я ОСОБА_9 .

Релевантна судова практика

В постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 лютого 2019 року по справі № № 454/420/17 висловлено висновки що банківська картка є офіційним документом, і відповідно предметом злочину передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

ОСОБА_4 за вказаним вище епізодом визнається винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме: викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 будучи обізнаним про те, що з 24 лютого 2022 року на території України діє правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України (запроваджений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2І02-ІХ від 24.02.2022, дію якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ від 15.03.2022), дію якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2915-ІХ від 07.02.2023) 03.05.2023 у невстановлений час, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого мешкання в приміщені буд. АДРЕСА_1 , діючи повторно, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою отримання та подальшого зняття незаконно здобутих грошових коштів, діючи відповідно до заздалегідь розробленого плану, надав викрадену ним банківську картку ЛТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 своїй співмешканці ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , упевнивши останню в тому, що дана картка належить саме йому, попрохав її піти до найближчого банкомату АТ КБ «Приват Банк», де у подальшому зняти з неї грошові кошти.

Так, ОСОБА_10 будучи не обізнаною про злочинні наміри ОСОБА_4 погодилась, 03.05.2023 близько 11:00 год. прибула до банкомату АТ КБ «Приват Банк» розташованого в приміщені торгівельного магазину «VARUS», розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 10А, де з наданої їй ОСОБА_4 банківської картки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 за допомогою додатку до неї, а саме присвоєного паролю, зняла грошові кошти в сумі 3000 гри, які в подальшому передала ОСОБА_4 . Таким чином ОСОБА_4 незаконно заволодів вище вказаними грошовими коштами, обернувши їх на свою користь та розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив потерплій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 3000 гривень.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

ОСОБА_4 за вказаним епізодом визнається винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 будучи обізнаним про те, що з 24 лютого 2022 року на території України діє правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України (запроваджений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2І02-ІХ від 24.02.2022, дію якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ від 15.03.2022), дію якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2915-ІХ від 07.02.2023) 17 травня 2023 року о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , повторно у період військового стану, маючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном і зверненням його на свою користь, переслідуючи корисливу мету, усвідомлюючи, що на території України діє воєнний стан, прийшов до дачного домоволодіння АДРЕСА_4 , де через вхідну калитку проник на територію дачного домоволодіння. Після чого ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії направлені на викрадення чужого майна, підійшов до вхідних не замкнених на замок дверей будинку, через які незаконно проник до його приміщення. Перебуваючи у приміщені дачного будинку, а саме у одній з кімнат ОСОБА_4 реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, заволодів жіночою сумочкою, чорного кольору у якій знаходилось майно, що належить ОСОБА_12 , а саме: паперовий згорток з грошовими коштами в сумі 2800 Доларів США, жіночий гаманець у якому знаходились грошові кошти в сумі 150 грн., дві банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , документи на ім`я ОСОБА_12 , а саме: картка Криворіжця, пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 , свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_4 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_5 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 серії НОМЕР_6 виданого 24.04.2002; свідоцтво про укладення шлюбу, свідоцтво про народження № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_13 , трудова книжка НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_13 , диплом НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_13 , свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ІІ-ЛІ №382180 та інше майно, яке матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_12 не представляє. В цей час ОСОБА_4 тримаючи викрадене при собі був помічений потерпілою ОСОБА_12 , яка зайшла до кімнати дачного будинку та почала кричати про те, що її грабують. ОСОБА_4 усвідомлюючи, що його намір на заволодіння чужим майном не носить таємний характер, а є відкритим, продовжуючи свій злочинний намір, відштовхнув рукою потерпілу ОСОБА_12 та утримуючи при собі викрадені речі, які належать потерпілій, вибіг з дачного домоволодіння на двір, незважаючи на те, що потерпіла ОСОБА_12 направлялася за ним продовжувала кричати та кликати на допомогу. Тим самим ОСОБА_4 , з місця вчиненого кримінального правопорушення зник, та внаслідок своїх умисних протиправних дій завдав потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду у вигляді матеріальних збитків, а саме: 2800 доларів США та 150 гривень.

Релевантна судова практика

В постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі № 335/1893/16-к висловлено висновки що дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

ОСОБА_4 за вказаним вище епізодом від 17 травня 2023 року визнається винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, а також розмір та вартість викраденого майна. Підтвердив вчинення ними вищезазначених злочинів за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Показав, що органом досудового розслідування правильно встановлені та зазначені в обвинувальному акті час, спосіб, місце та інші обставини вчинених ним кримінальних правопорушень. Зазначив, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, надали заяви, в яких просили розглядати кримінальне провадження за їх відсутності.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, звертався за медичною допомогою з лютого 2007 року по лютий 2008 року з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками, раніше неодноразово судимий. Вчинив кримінальні правопорушення в період дії іспитового строку. За місцем мешкання характеризується негативно.

За показаннями обвинуваченого, він має малолітню дитину 2023 року народження, однак надати підтвердження вказаних обставин він не може, оскільки в свідоцтві про народження дитини він батьком не назначений. Отже, оскільки учасниками судового провадження не надано суду копію свідоцтва про народження дитини або інші докази, суд позбавлений можливості встановити наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини як доведений факт.

Дані про судимості обвинуваченого

ОСОБА_4 раніше судимий:

10.12.2010 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 18.07.2014 на підставі ЗУ «Про Амністію»;

27.07.2016 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 3 роки;

22.03.2021 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 3 роки;

27.04.2023 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185,ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Зараховано у строк покарання термін перебування під вартою з моменту затримання, тобто з 02.12.2018 до моменту внесення застави та звільнення ОСОБА_4 з під варти, тобто до 16.04.2019 включно. При цьому, вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.03.2021, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України було ухвалено виконувати самостійно.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

В судовому засіданні стороною обвинувачення було зазначено, що в ході досудового розслідування з боку ОСОБА_4 мало місце щире каяття.

Враховуючи наведене, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Застосовне законодавство

Згідно приписів ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

3. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Мотиви призначення покарання

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі, за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185 КК України у виді мінімального розміру санкції вказаної статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України у виді мінімального розміру санкції вказаної статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вищевказаних кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років Остаточне покарання просив визначити на підставі положень ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попередніми вироками у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Захисник та обвинувачений просили призначити остаточне покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Свою позицію обґрунтували тим, що ОСОБА_4 щиро розкаявся, тяжких наслідків від вчинених ним кримінальних правопорушень не настало, цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені, обвинувачений перебуває у незареєстрованих шлюбних відносинах та має малолітню дитину, бажає захищати Україну від російського вторгнення, що на думку сторони захисту істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

В ході судового розгляду було встановлено одну обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття.

Вчиненим кримінальним правопорушенням були завдані матеріальні збитки потерпілим ОСОБА_6 , у розмірі 343,96 гривень, ОСОБА_11 , у розмірі 3000 гривень, ОСОБА_12 , у розмірі 2800 доларів США та 150 гривень.

ОСОБА_12 збитки були відшкодовані шляхом передачі останній слідчим на відповідальне зберігання вказаних грошових коштів. Тобто таке відшкодування не пов`язане з волевиявленням обвинуваченого, а стало наслідком того, що ОСОБА_4 був затриманий через незначний проміжок часу після вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном.

Разом з тим, потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_11 матеріальні збитки не відшкодовано.

Неподання цивільного позову в рамках кримінального провадження само по собі не свідчить про відсутність претензій матеріального або марального характеру до обвинуваченого та не позбавляє потерпілих в подальшому права звернутися з відповідним позовом до суду в рамках цивільного судочинства.

Інші обставини, на які посилається сторона захисту на думку суду не мають суттєвого впливу на ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки наявність цивільної дружини та малолітньої дитини не втримала ОСОБА_4 від вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які не є особливо тяжкими злочинами та не пов`язані із насильством, визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також засади диспозитивності кримінального провадження та позицію його сторін, суд приходить до висновку, що за ч. 1 ст. 357 КК України слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі. За ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді мінімального розміру санкції ч. 4 ст. 185 КК (позбавлення волі на строк 5 років) буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Так саме, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень призначення покарання у виді мінімального розміру санкції ч. 4 ст. 186 КК (позбавлення волі на строк 7 років) за вчинення вказаного кримінального правопорушення.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд за сукупністю кримінальних правопорушень визначає ОСОБА_4 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, згідно вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22.03.2021, ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27.04.2023 ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 185,ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 186 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Зараховано у строк покарання термін перебування під вартою обвинуваченого з моменту затримання, тобто з 02.12.2018 до моменту внесення застави та звільнення ОСОБА_4 з під варти, тобто до 16.04.2019 включно. При цьому, вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.03.2021, було ухвалено виконувати самостійно.

Таким чином, злочини, за які обвинувачений засуджується згідно даного вироку, вчиненні в період іспитового строку, визначеного вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22.03.2021 та до відбуття покарання призначеного вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27.04.2023.

Ураховуючи наведене, остаточне покарання обвинуваченому суд призначає на підставі ст. 71 КК України за сукупністю даного вироку та вироків Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22.03.2021 та 27.04.2023.

Вказана позиція узгоджується з позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеної у постанові від 01.06.2020 року (справа № 766/39/17; провадження № 51-8867кмо18) з якої вбачається, що колегія суддів дійшла висновку, що за змістом ч. 4 ст. 70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність злочинів).

Разом із тим відповідно до ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Таким чином, законодавець чітко визначив момент у часі, що розмежовує ці два правила - це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили.

Визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, ніж за сукупністю злочинів, обумовлено саме фактом вчинення нового злочину (нових злочинів) після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інший злочин (інші злочини), але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

Таким чином, суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вирок у цій частині.

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_4 злочинів, їх кількість, особу винного, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, є покарання у виді позбавлення волі, оскільки менш суворі види покарання будуть недостатніми для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжних заходів

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк тримання під вартою ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 17.05.2023 року.

Враховуючи наведене, початок строку відбування покарання ОСОБА_4 суд обчислює з 19 травня 2023 року, зарахувавши відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання строк попереднього ув`язнення, виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо запобіжних заходів, які мають застосовуватись до обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Прокурор просив залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 .

Сторона захисту просила змінити застосований запобіжний захід на домашній арешт.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19,від 27.02.2019по справі № 0503/10653/2012,усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Крім того, суд враховує, що у рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що ОСОБА_4 згідно даного вироку визнається винним у вчиненні значної кількості кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких корисливих злочинів, суд приходить до висновку щодо доведеності ризиків, зокрема ризику переховування обвинуваченого через тиск тягаря відбування покарання, а також ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи ОСОБА_4 ..

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого залишити обраний раніше, а саме тримання під вартою.

Щодо інших питань

Арешти, накладений на майно згідно ухвали слідчого судді, судом скасовуються.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений.

Питання про процесуальні витрати в загальному розмірі 1912 грн., пов`язані з проведенням судової експертизи, суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів і документів, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 128-129, 183, 369-371, 373-377 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 4 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22.03.2021 та невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27.04.2023, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 17.05.2023 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк тримання ОСОБА_4 під вартою (строк попереднього ув`язнення), виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи № СЕ-19/104-23/19231-Д від 07.06.2023 в сумі 1912 грн. (тисяча дев`ятсот дванадцять гривень)

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.05.2023 на кофту синього кольору із рукавами на яких маються світлі полоси синього кольору, розмір 50; кепку темно-синього кольору «TOMMYHILFIGER».

Речові докази, а саме: кофту синього кольору із рукавами на яких маються світлі полоси синього кольору, розмір 50; кепку темно-синього кольору «TOMMYHILFIGER», передані до камери схову Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили, повернути законному володільцю ОСОБА_4 .

Речові докази, а саме: жіночу сумочку; жіночий гаманець, грошові кошти в сумі 150 грн., картка ОСОБА_16 на ім`я ОСОБА_12 , дві банківські картки АТ КБ «ПриватБанк», свідоцтво страхування на ім`я ОСОБА_12 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_12 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , свідоцтво про народження ім`я ОСОБА_12 , трудова книжка ім`я ОСОБА_12 , диплом, свідоцтво про укладення шлюбу, відпугувач для собак, жіночий дезодорант, парфумована вода, дві пачки цигарок, крем, зв`язка ключів, флешносій, грошові кошти в сумі 2800 доларів США., передані на відповідальне зберігання ОСОБА_12 , після набрання вироком законної сили, вважати повернутими законному володільцю.

Речовий доказ, а саме банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка зберігається в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, повернути законному володільцю ОСОБА_8 .

Речові докази, два електронних носія - DVD диски, упаковані у паперові конверти, та електронний носій DVD 4,7 Gb формату, в паперовому конверті - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для ОСОБА_4 протягом тридцяти днів з моменту вручення йому копії даного вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя ОСОБА_1