ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2469/23 Справа № 185/4668/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на десять років шість місяців.

Повністю задоволено позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 11255 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 1000000 грн.

Вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що з жовтня 2022 року та до часу вчиненого кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_7 та вбитий ОСОБА_10 проживали разом у двокімнатній квартирі, яку винаймали за адресою: АДРЕСА_1 .

19 лютого 2023 року, приблизно о 14.30 год ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 перебували за адресою свого мешкання, у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де разом розпивали алкогольні напої - горілку об`ємом 1 л.

Після вживання алкоголю ОСОБА_10 пішов спати до своєї кімнати.

Після цього, на грунті раніше виниклих неприязних відносин, які утворилися через словесні сварки, конфлікти та побутові непорозуміння, що відбувалися та мали місце між обвинуваченим та потерпілим під час їх спільного мешкання, у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи зазначений злочинний, протиправний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_10 та вбивство останнього, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті людини та бажаючи їх настання, усвідомлюючи свою фізичну перевагу перед потерпілим, який був чоловіком похилого віку 1945 р.н., та який був не в змозі протидіяти його злочинним діям, ОСОБА_7 зайшов до приміщення спальної кімнати квартири АДРЕСА_2 , де ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відпочивав, лежачи на підлозі, та умисно, з силою, почав наносити неодноразові удари руками та ногами в область голови, тулуба та кінцівок ОСОБА_10 .

Своїми умисними протиправними діями, наносячи численні удари руками та ногами по життєво-важливим органам ОСОБА_10 , ОСОБА_7 спричинив останньому тілесні ушкодження не сумісні з життям у вигляді:

- зовнішні: масивні синці та садні обличчя, садна волосистої частини голови, крововиливи в слизову оболонку верхньої губи, забійна рана слизової оболонки верхньої губи справа, синці в області лівого плеча, синці правого передпліччя, синці тильної поверхні лівої кисті, синець правої кисті тильної поверхні, синець верхньої третини правого стегна.

- внутрішні: крововиливи в м`які покрови голови в лобній, тім`яній області, в скроневих областях з просоченням скроневих м`язів з обох сторін (зліва та справа), субарахноїдальні крововиливи в лобній та скроневій області справа, в скроневій зліва, та в ліву півкулю мозочка. Поперечний перелом грудини (між 3 та 4 ребрами), непрямі переломи ребер зліва з2-го по 9-те. справа з 2-го по 7-ме включно по білягрудинній та передньо-пахвиннійлініям.

Ушкодження в області голови, які супроводжувались множинними субарахноїдальними крововиливами та набряком головного мозку, множинні двосторонні переломи ребер, грудини, в сукупності викликали травматичний шок, та за своїм характером оцінюються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та вони перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.05.2023 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просив призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що статтею 374 КПК України регламентовано, що у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку поряд з іншими відомостями та рішеннями, зазначається рішення про цивільний позов з урахуванням вимог ст. 1168 ЦК України.

Вказав, що частиною другою ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновителям), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Тобто саме ці особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди та можуть звернутися до суду з позовною заявою про її відшкодування.

Прокурор зазначив, що під час судового розгляду у суді першої інстанції встановлено, що загиблий ОСОБА_10 був колишнім чоловіком ОСОБА_9 , з яким вони проживали окремо та спільного побуту не мали.

Прокурор наголосив, що незважаючи на зазначені обставини, у порушення приписів ст. 1168 ЦК України, суд першої інстанції безпідставно задовольнив цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 грн (одного мільйону гривень).

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок Павлоградського міськрайонного суду у Дніпропетровській області від 08 травня 2023 року в частині призначення покарання, і призначити йому покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції просив залишити без мін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ОСОБА_7 не притягувався до кримінальної відповідальності, після скоєного кримінального правопорушення сам зателефонував і повідомив правоохоронні органи, що він скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, приймав активну участь у всіх слідчих діях, працював у вугільній галузі на посаді слюсаря, за місцем роботи характеризується позитивно, є переселенцем із Донецької області, за місцем свого проживання характеризується задовільно, перебуваючи під вартою у слідчому ізоляторі жодного разу не порушив режим утримання, щиро розкаявся і неодноразово просив вибачення у потерпілої, як на досудовому слідстві, так і в суді, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме - висловлений жаль з приводу вчиненого та звернення до потерпілої з проханням про пробачення, а також позитивну характеристику обвинуваченого.

Суд першої інстанції також врахував обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 - вчинення злочину встані алкогольного сп`яніння, та вчинення ним злочину стосовно особи похилого віку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі № 166/1065/18 суд зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Крім того, зміст постанови Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі №363/975/18 містить правовий висновок, згідно з якого щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Так, у відповідності до змісту постанови Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. У протилежному випадку щире каяття у вчиненому злочину носить лише формальний характер.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений щиро кається у скоєному злочині, оскільки позиція обвинуваченого за встановлених обставин кримінального провадження свідчить про намагання ним зменшити свою провину, а також про те, що останній не надав критичної оцінки своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Судом першої інстанції також було враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, характер застосованого ОСОБА_7 насильства до потерпілого, якому на день вбивства було більше 75 років, особу обвинуваченого, який є раніше не судимою особою, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника.

Посилання захисника на те, що суд першої інстанції не врахував всіх встановлених у справі пом`якшуючих обставин, зокрема, те, що ОСОБА_7 не притягувався до кримінальної відповідальності, після скоєного кримінального правопорушення сам зателефонував і повідомив правоохоронні органи, що він скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, приймав активну участь у всіх слідчих діях, працював у вугільній галузі на посаді слюсаря, за місцем роботи характеризується позитивно, є переселенцем із Донецької області, за місцем свого проживання характеризується задовільно, перебуваючи під вартою у слідчому ізоляторі жодного разу не порушив режим утримання, не спростовують висновків суду першого інстанції про необхідність призначення обвинуваченому саме такого покарання у виді позбавлення волі, з огляду на мету покарання, встановлений судом першої інстанції місце, час, спосіб вчинення та наслідків кримінального правопорушення.

Враховуючи обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, ризик небезпеки для суспільства, а також фактор ризику вчинення обвинуваченим аналогічного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора про призначення нового розгляду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 в порядку цивільного судочинства з огляду на таке.

Відповідно до статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Колегія суддів зазначає, що кримінально процесуальне законодавство передбачає ширше коло осіб, які можуть бути визнані потерпілими від злочину.

Відповідно до частини 6 статті 55 КПК, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 КПК близькими родичами та членами сім`ї є чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

За обставин цієї справи колегія суддів не вважає за необхідне вирішувати питання про застосування статті 1168 ЦК України до ситуації завдання шкоди внаслідок вчинення злочину.

Судом першої інстанції встановлено, що загиблий ОСОБА_10 був колишнім чоловіком ОСОБА_9 , з яким вони проживали окремо та спільного побуту не мали, а тому колегія суддів зазначає, що остання не є близьким родичем чи членом сім`ї померлого відповідно до переліку, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 3 КПК. Відповідно вона не має правових підстав для відшкодування шкоди, завданої вбивством потерпілої, в порядку правонаступництва, передбаченому частиною 6 статті 55 КПК.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 листопада 2020 року у справі № 182/6265/18.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково та змінити вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 .

У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 - відмовити.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3