ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/5491/20

Номер провадження 1-кп/495/290/2023

26 жовтня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань

за №0000974 від 08 червня 2020, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України,українця, з середньою освітою, не працюючого,одруженого, маючого на утриманні 2-х неповнолітніх дітей , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілий ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи раніше судимим Приморськом районним судом міста Одеси за ч.2 ст. 186 КК України,маючи не зняту і не погашену судимість за вчинення майнового злочину, 04 червня 2020 року приблизно в 20 годин 20 хвилин,більш точний час під час досудового розсідування встановити не надалось можливим,перебуваючи на задньому сидінні автомобіля ВАЗ 2106 разом з потерпілим ОСОБА_6 під керуванням ОСОБА_8 та рухаючись по вулицям села Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області,звернув увагу на те,що на руці потерпілого ОСОБА_6 знаходиться золота каблучка. В цей час у обвинуваченого ОСОБА_3 виник корисливий злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме: потерпілого ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел,з корисливию метою,повторно, обвинувачений ОСОБА_3 застосовуючи до потерпілого ОСОБА_6 насильство,яке не є небепечним для життя та здоров*я потерпілого,а саме:кілька ударів кулаками рук по обличчю потерпілого, точну кількість ударів під час досудового розслідування встановити не надалось можливим,після чого відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_6 яке знаходилося на руці останнього, а саме:

-золотою каблучкаою 585 проби вагою 1,8 гр. вартістю 2000 гривень, після чого обвинувачений ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд ,чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на вищевказану суму.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнав повністю та пояснив суду,що дійсно, він був раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та знаходився на іспитовому строкі внаслідок умовного засудження до позбавлення волі.

04 червня 2020 року приблизно в 20 годин 20 хвилин, перебуваючи на задньому сидінні автомобіля ВАЗ 2106 разом з потерпілим ОСОБА_6 під керуванням ОСОБА_8 та рухаючись по вулицям села Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, він звернув увагу на те,що на руці потерпілого ОСОБА_6 знаходиться золота каблучна. В цей час у нього виник корисливий умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 . З метою заволодіння вищевказаною каблучкою, він наніс кілька ударів кулаками рук по обличчю потерпілого,після чого відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_6 яке знаходилося на руці останнього, а саме: золотою каблучкою , після чого з місця скоєння кримінального правопорушння зник,залишив вказаний автомобіль та розпорядившись викраденим майном на свій розсуд В скоєному щиро розкаявся.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочини. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 186 КК України ,тобто умисне,повторне ,відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для потерпілого в момент заподіяння.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відносить щире каяття , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні .

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд врахову суспільну небезпеку

та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює ,його вік та стан здоров`я , те що він раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення,яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів в період іспитового строку, визначеного вироком суду, його каяття у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений є судимою особою, має постійне місце мешкання, посередньо характеризується, а також тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те що потерпілий не наполягає на суворому покарання обвинуваченого, та його ставлення до скоєного, а саме те, що він розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті,за якою кваліфіковані його дїі .

З урахуванням того, що інкрімінований обвинуаченому ОСОБА_3 злочин він вчинив в період іспитового строку, призначенного вироком Приморського районного суду міста Одеси від 26 травня 2020 суд на підставі ст. 71 КК України,шляхом часткового приєднання призначених покарань, до покарання призначеного ОСОБА_3 вважає за необхідне частково приєднати невідбуту міру покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 26 травня 2020 року.

Оскільки міру покарання обвинуваченому суд визначає з підставі ст. 71 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк його тримання під вартою в ДУ " Одеській слідчий ізолятор" з 06 листопада 2018 року по 26 травня 2020 року.

Судові витрати по справі відсутні.Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Речовий доказ по справі -золоту каблучку ,яка повернута потерпілому ОСОБА_6 під зберігальну розписку- слід залишити потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чинності суд вважажє за доцільне залишити тримання під вартою в ДУ " Ізмаїльський слідчий ізолятор".

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі .

На підставі ст. 71 КК України,шляхом часткового приєднання призначених покарань, до покарання призначеного ОСОБА_3 частково приєднати невідбуту міру покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 26 ттавня 2020 року та остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 залишити тримання під вартою в ДУ "Ізмаїльский слідчий ізолятор".

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з 06 серпня 2020 року.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк його тримання під вартою в ДУ " Одеській слідчий ізолятор" з 06 листопада 2018 року по 26 травня 2020 року.

Речовий доказ по справі -золоту каблучку ,яка повернута потерпілому ОСОБА_6 під зберігальну розписку слід залишити потерпілому ОСОБА_6 за належністю

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1