ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/358/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/346/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.286-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9 -

адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за №0000299 від 12.12.2022 року за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на вирок Бережанського районного суду від 11 вересня 2023 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нараїв Бережанського району Тернопільської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого, не депутата, одруженого, з середньою освітою, солдата військової частини НОМЕР_1

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 /десять/ років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10/десять/ років.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк тримання під вартою з моменту затримання з 12 грудня 2022 року. Строк відбуття покарання визначено рахувати з 12 грудня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під вартою.

Цивільний позов прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі: Бережанської міської ради Комунального некомерційного підприємства «Бережанська центральна міська лікарня» до ОСОБА_7 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Бережанської міської ради до місцевого бюджету 5 937 /п`ять тисяч дев`ятсот тридцять сім/грн. 57 коп. понесених витрат закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_9 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 1338 /одна тисяча триста тридцять вісім/ грн. 30 коп.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 100000 /сто тисяч/ грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн.

Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, 12 грудня 2022 року приблизно о 00 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), а також вимог, які наведені у абзаці 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30.06.1993), із змінами та доповненнями, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Маzda, д.н. НОМЕР_2 , та із пасажирами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 рухався проїзною частиною автомобільної дороги Т-20-07 «Бережани-Нараїв» зі сторони с. Шайбівка Нараївської територіальної громади Тернопільського району, у напрямку с. Нараїв Нараївської територіальної громади Тернопільського району.

Під час руху водій автомобіля Маzda, д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , внаслідок алкогольного сп`яніння, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3 (б, д) ПДР.

Внаслідок цього і в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення понять «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та виконання їх вимог), 10.1 та 12.1 ПДР, водій ОСОБА_7 , під час проїзду ділянки вказаної автодороги, що в межах КМ 18+440, діючи необережно, із кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не обрав в установлених межах таку безпечну швидкість транспортного засобу із врахуванням дорожньої обстановки, не застосував такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого змінив напрямок свого руху, допустив занос керованого автомобіля Маzda, р.н. НОМЕР_2 , його виїзд за межі проїзної частини вліво та подальший наїзд на нерухому перешкоду (дерево) з перекиданням.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці ДТП, а ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1 та 12.1 ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 ..

Таким чином, ОСОБА_7 , за вищевикладених обставин обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-ІХ від 16.02.2021, який набрав чинності 17.03.2021), тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель кількох осіб.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, а також зменшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 до 20 000 гривень, а потерпілій ОСОБА_11 до 400 000 гривень.

Свої доводи мотивує тим, що обвинувачений щиро розкаявся та визнав свою вину, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Вказує, що ОСОБА_7 не зміг відшкодувати завдану потерпілим шкоду, оскільки з моменту скоєння ДТП перебуває під вартою, а у нього є тільки мати-пенсіонерка.

- представник потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10/десять/ років.

Свої доводи мотивує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинуло двоє молодих людей, а потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, що вимагають тривалого лікування.

Крім того обвинувачений щиро не розкаявся у скоєному, а також не відшкодував жодних витрат на лікування та моральну шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просять задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, а у задоволенні апеляції представника потерпілої відмовити; представника потерпілої, що просить задовольнити його апеляційну скаргу, а у задоволенні апеляції захисника обвинуваченого відмовити; прокурора, що вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині, передбаченого ч.4 ст. 286-1 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що апелянти фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними) повноваженнями.

На думку колегії суддів під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження такі доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого та представника потерпілої з приводу невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта.

В даному випадку, призначаючи ОСОБА_7 за ч.4 ст. 286-1 КК України покарання, суд першої інстанції її визначив вірно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Як убачається з матеріалів справи, суд у повній мірі дотримався вказаних вимог та при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який на обліку в лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, його стан здоров`я, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та не вбачає підстав для зменшення строку призначеного судом покарання, як про це ставить питання в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого чи до його збільшення про що просить представник потерпілої.

Також, що стосується визначеного судом розміру моральної шкоди в користь потерпілої ОСОБА_9 у сумі 100000 /сто тисяч/ грн. та на користь ОСОБА_11 у сумі 1 000 000 (один мільйон) грн., то в цій частині вирішення цивільного позову суд також дійшов вірного висновку виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цих вимог закону в ході розгляду зазначеного провадження місцевий суд дотримався.

Так, відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодиN 4 від 31.03.95 з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даному випадку, приймаючи до уваги ступінь фізичних, душевних та психічних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_9 , а також душевних та психічних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_11 внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, беручи до уваги зусилля потерпілих до відновлення попереднього їх стану, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відшкодування спричиненої моральної шкоди потерпілим, та у відповідності до вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також інших обставин справи та і з врахуванням майнового стану обвинуваченого вірно визначив її розмір.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав до зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого.

Будь-яких порушень вимог КПК України, які б стали підставою для скасування вироку суду першої інстанції в цілому, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Бережанського районного суду від 11 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст. 286-1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді