Справа № 368/1389/23
провадження № 1-кп/368/180/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про обрання запобіжного заходу тримання під вартою

м. Кагарлик Київської області "11" жовтня 2023 р.

Кагарлицький районний суд Київської області в складі колегії суддів:

Головуючий колегії - ОСОБА_1

Судді - ОСОБА_2

ОСОБА_3

При секретарі - ОСОБА_4

За участю учасників процесу:

Сторона обвинувачення:

Прокурор - ОСОБА_5

Малолітня потерпіла - ОСОБА_6

Законний представник малолітньої потерпілої - ОСОБА_7 .

Сторона захисту:

Обвинувачений - ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою у кримінальному провадженні за ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156, яке внесено 10.08.2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001875 відносно обвинуваченого:

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

- якому в рамках даного кримінального провадження 27.09.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), які передбачено:

- ч. 6 ст. 152 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (згвалтування), вчиненому щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчиненого повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України;

- ч. 2 ст. 152 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій щодо малолітньої особи, вчинені членами сім`ї та близькими родичами, особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого та піклування про нього, -

- відносно якого в рамках даного кримінального провадження під час досудового розслідування 15.08.2023 року на підставі ухвали слідчого судді обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (термін дії ухвали слідого судді до 13.10.2023 року), -

- перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку:

- прокурора ОСОБА_5 , - яка клопотання підтримала;

- малолітню потерпілу ОСОБА_6 , яка клопотання прокурора підтримала;

- законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , яка клопотання прокурора підтримала;

- обвинуваченого ОСОБА_8 , - який не заперечував проти задоволення клопотання прокурора;

- захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , - адвоката ОСОБА_9 , який заперечував проти клопотання прокурора, просив обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, суд, -

В С Т А Н О В И В :

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 11.10.2023 року, прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області заявила клопотання про обрання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про що подала письмове клопотання наступного змісту:

- ОСОБА_8 , як рідний дід, 02 липня 2019 року розпорядженням Кагарлицькою районною державною адміністрацією Київської області (№150) призначений опікуном малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки остання позбавлена батьківського піклування.

Так, на початку літа 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , знаходилися за адресою тимчасового проживання: АДРЕСА_3 .

У вечірній час, однак точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 пішли до однієї із кімнат вищезазначеного будинку та лягли відпочивати на одне ліжко, оскільки в будинку відсутні додаткові спальні місця.

В подальшому ОСОБА_10 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_6 , будучи опікуном останньої та рідним дідом, розуміючи протиправний характер свого діяння, завідомо знаючи, що ОСОБА_6 є малолітньою особою, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди нормальному психосексуальному розвитку, що в подальшому буде заважати становленню гармонії в шлюбі і подальшому житті, під приводом обіймів почав обома руками мацати ОСОБА_6 за груди.

Після цього ОСОБА_10 продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на вчинення розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_6 , користуючись її безпорадним станом, оскільки в силу малолітства ОСОБА_6 не розуміла характер вчинюваних відносно неї протиправних дій, ОСОБА_10 перебуваючи у збудженому стані, використовуючи власні геніталії почав стимуляцію свого статевого органу шляхом доторкання до спини ОСОБА_6 .

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, вчинені членами сім`ї та близькими родичами, особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого та піклування про нього, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України

Крім цього, 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , знаходилися за адресою проживання: АДРЕСА_2 .

У вечірній час, однак точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 перебували в одній з кімнат та дивились телевізор, в подальшому ОСОБА_10 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_6 , будучи опікуном та рідним дідом останньої, розуміючи протиправний характер свого діяння, завідомо знаючи, що ОСОБА_6 є малолітньою особою, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди нормальному психосексуальному розвитку, що в подальшому буде заважати становленню гармонії в шлюбі і подальшому житті, під приводом обіймів почав обома руками мацати ОСОБА_6 за груди та цілувати в губи.

Після цього ОСОБА_10 продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на вчинення розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_6 , користуючись її безпорадним станом, оскільки в силу малолітства ОСОБА_6 не розуміла характер вчинюваних відносно неї протиправних дій, змусив ОСОБА_6 цілувати оголений живіт та статевий орган, який перебував у незбудженому стані, на протязі 2-3 хвилин.

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, вчинені членами сім`ї та близькими родичами, особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого та піклування про нього, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України

Крім цього, у ОСОБА_11 , починаючи з кінця червня 2020 по лютий 2022 року, точних дат та часу досудовим розслідуванням не встановлено, який є опікуном та рідним дідом на той час малолітньої ОСОБА_6 , постійно проживав з нею та достовірно знав, що остання не досягла чотирнадцятирічного віку, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло ОСОБА_6 із використанням своїх геніталій без згоди малолітньої.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру (зґвалтування) малолітньої ОСОБА_6 у період з кінця червня 2020 по лютий 2022 року (більш точних дат та часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за постійним місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 діючи умисно, будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, усвідомлюючи власні фізичні переваги над ОСОБА_6 та її малолітній вік, з метою вчинення дій сексуального характеру та задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи яка не досягла чотирнадцятирічного віку, в одній із кімнат житлового будинку за вищевказаною адресою, посадив малолітню ОСОБА_6 на крісло, після чого приспустив штани, оголив свої геніталії, всупереч волі та бажанню своєї малолітньої онуки вчиняв дії сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням у тіло малолітньої ОСОБА_6 .

Вказані дії, ОСОБА_10 вчиняв систематично, з періодичністю приблизно 2- 3 рази на тиждень починаючи з кінця червня 2020 по лютий 2022 року включно.

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчиненому щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

Крім цього, у ОСОБА_11 на початку червня 2022 року по червень 2023 року включно, (більш точних дат та часу досудовим розслідуванням не встановлено), який є опікуном та рідним дідом на той час малолітньої ОСОБА_6 , постійно проживав з нею та достовірно знав, що остання не досягла чотирнадцятирічного віку, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло ОСОБА_6 із використанням своїх геніталій без згоди малолітньої.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_6 починаючи з початку червня 2022 року по червень 2023 року (більш точних дат та часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за постійним місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, будучи особою, яка раніше вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, усвідомлюючи власні фізичні переваги над ОСОБА_6 , з метою вчинення дій сексуального характеру та задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах' та щодо особи яка не досягла чотирнадцятирічного віку, в одній із кімнат житлового будинку за вищевказаною адресою, посадив малолітню ОСОБА_6 на крісло, після чого приспустив штани, оголив свої геніталії, всупереч волі та бажанню своєї малолітньої онуки вчиняв дії сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням у тіло малолітньої ОСОБА_6 .

Вказані дії ОСОБА_10 вчиняв систематично, з періодичністю приблизно 2-3 рази на тиждень протягом початку червня 2022 року по червень 2023 року включно.

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчиненому щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

Крім цього, 24 червня 2023 близько 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 перебували за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 та коли останні перебували у будинку за вищевказаною адресою, то у ОСОБА_11 , який є рідним дідусем ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло ОСОБА_6 із використанням своїх геніталій без згоди малолітньої.

ОСОБА_10 діючи умисно, повторно, будучи особою, яка раніше вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, усвідомлюючи власні фізичні перевагами над ОСОБА_6 , з сексуальних мотивів, з метою вчинення дій сексуального характеру, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи яка не досягла чотирнадцятирічного віку, в одній із кімнат житлового будинку за вищевказаною адресою, посадив малолітню ОСОБА_6 у крісло, після чого приспустив штани оголивши свої геніталії, всупереч волі та бажанню малолітньої онуки, вчинив дії сексуального характеру, пов`язаному із оральним проникненням у тіло малолітньої ОСОБА_6 .

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчиненому щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК .України тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

Крім цього, протягом липня 2023 однак точних дат та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 перебували за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 та коли останні перебували у будинку за вищевказаною адресою, то у ОСОБА_11 , який є рідним дідусем ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло ОСОБА_6 із використанням своїх геніталій без згоди малолітньої особи.

Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_10 діючи умисно, повторно, будучи особою, яка раніше вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, усвідомлюючи власні фізичні перевагами над ОСОБА_6 ,з метою вчинення дій сексуального характеру, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи яка не досягла чотирнадцятирічного віку, в одній із кімнат житлового будинку за вищевказаною адресою, посадив малолітню ОСОБА_6 , після чого приспустив штани оголивши свої геніталії, всупереч волі та бажанню малолітньої онуки, вчиняв дії сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням у тіло малолітньої ОСОБА_6 .

Вказані дії ОСОБА_10 вчиняв систематично, з періодичністю приблизно 2-3 рази на тиждень протягом липня 2023 року.

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчиненому щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

Крім цього, 26 липня 2023 однак точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 перебували за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 та коли останні перебували у будинку за вищевказаною адресою, то у ОСОБА_11 , який є рідним дідусем ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло ОСОБА_6 із використанням своїх геніталій без згоди малолітньої особи.

Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_10 діючи умисно, повторно, будучи особою, яка раніше вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, усвідомлюючи власні фізичні перевагами над ОСОБА_6 , з метою вчинення дій сексуального характеру, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи яка не досягла чотирнадцятирічного віку, в одній із кімнат житлового будинку за вищевказаною адресою, посадив малолітню ОСОБА_6 у крісло, після чого приспустив штани, оголивши свої геніталії, всупереч волі та бажанню малолітньої онуки, вчинив дії сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням у тіло малолітньої ОСОБА_6 .

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчиненому щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

Виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Причетність ОСОБА_11 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується:

- протоколом допиту малолітньої ОСОБА_6 , в ході якого остання розповіла про вчинення відносно неї сексуальних дій з боку її дідуся ОСОБА_11

- протоколом огляду предметів, а саме DVD-R диску на якому міститься відео запис з камери відео фіксації, на якому помітно, що відносно ОСОБА_6 вчиняється сексуальні дії пов`язані з оральним проникненням.

- протоколом огляду предметів, а саме мобільного телефону ОСОБА_6 на який фіксувалося та на якому виявлено відео запис, з сексуальними дія пов`язаних з оральним проникненням у тіло ОСОБА_6

- протоколом допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 які розповіли, що перебуваючи у республіці Німеччина, малолітня ОСОБА_6 розповіла про сексуальні дії відносно неї.

- іншими доказами, зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження, у їх сукупності.

15.08.2023 ОСОБА_8 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Запобіжні заходи - це превентивні заходи процесуального примусу попереджувального характеру, які за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, з метою забезпечення їх належної процесуальної поведінки.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Також метою застосування запобіжних заходів є запобігання спробам вчинити дії, або не виконувати покладені на підозрюваного, обвинуваченого процесуальні обов`язки.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Підозрюваний ОСОБА_10 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років.

На наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суд:

- на наявність ризику вказує те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до довічного позбавлення волі. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати ОСОБА_11 змінювати своє місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім цього у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який на даний час триває, тобто ОСОБА_10 користуючись уразливою ситуацією в країні має змогу переховуватися від органів досудового слідства, зокрема, в місцях постійного проведення бойових дій, місцях непідконтрольних органам державної влади України;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, шляхом впливу на них з метою зміни показань останніми або відмовою від надання таких показань. Незаконний вплив на свідків та потерпілої у цьому провадженні може позбавити орган досудового розслідування можливості зібрати та надати до суду належні і допустимі докази вини обвинуваченого ОСОБА_11

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників кримінального провадженні, так як на даний час встановлено, що ОСОБА_10 рідни дідом потерпілої ОСОБА_6 , та проживає по одній вулиці зі свідком ОСОБА_15 , наявні підстави вважати, що саме шляхом погроз, тиском або підкупом може перешкоджати проведення досудового розслідування.

Обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні застосуванням більш м`яких запобіжних заходів:

- Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні справи «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський Суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, 'що підозрюваний може ухилитися від слідства.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінювані «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Наведені вище обставини, свідчать що застосування більш м`яких окрім як тримання під вартою запобіжних заходів не може запобігти виникненню ризикам, існування яких обгрунтовано слідчим.

Зокрема, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, такий запобіжний захід у виді як особисте зобов`язання, не здатне забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбачених п.1,3,4 ч.І ст. 177 КПК України.

До підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистої поруки не можливо застосувати у зв`язку з тим, що відсутні особи, які можуть виступити його поручителями.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_16 з огляду на наявність високої ступені ризику переховування від органів досудового розслідування, впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню наявність яких обґрунтована вище.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України.

Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вважається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик же в свою чергу це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на доведеність наявності ризиків, передбачених ч.І ст. 177 КПК України, то застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_11 , окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити дієвості кримінального провадження та запобігти виникненням ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 176 - 178, 183, 184, 194 КПК України, - прокурор просила суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якої:

- обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів та тримати в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 11.10.2023 року, неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 підтритмала клопотання прокурора.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 11.10.2023 року, законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , - ОСОБА_7 підтримала клопотання прокурора.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 11.10.2023 року, обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти клопотання прокурора

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 11.10.2023 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , - адвокат ОСОБА_9 , - заперечував проти задоволення клопотання прокурора, та просив обрати у відношенні його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Суд, вислухавши прокурора, яка заявила клопотання про обрання у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вислухавши неповнолітню потерпілу, її законного представника, обвинуваченого, які не заперечували проти клопотання прокурора, вислухавши захисника обвинуваченого, який заперечував проти задоволення клопотання прокурора, дослідивши матеріали справи в частині, що стосується запобіжного заходу, приходить до висновку щодо задоволення клопотання прокурора, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу (з постановленням в нарадій кімнаті), обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права:

Перш за все, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 194 КПК України:

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, що стосується п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, то суд вважає, що даний пункт доведено прокурором в судовому засіданні, з огляду на наступне.

Так, суд вважає, що стороною обвинувачення (прокурором) до матеріалів кримінального провадження надано достатньо належних, допустимих доказів на наявність обгрунтованорї підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 152 КК України.

Окрім того, наголошую на тій обставині, що стороною захисту факт події вчинення кримінальних правоворушень, обставини та злочинні наслідки вчинених кримінальних правопорушень стороною захисту, - обвинуваченим, - не оспорюються.

Отже, що стосується п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, то суд вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 наявні ризики, які передбачені ст. 177 КПК України.

Так, що стосується ризику, який передбачено п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від органів досудового слідства та суду, на існуванні якого наполягає сторона обвинувачення (прокурор), то суд вважає, що такий ризик наявний в діях обвинуваченого, з огляду на наступне:

- слід погодитися з стороною обвинувачення в тому, що на наявність даного ризику вказує те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (особливо тяжкого злочину), за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до довічного позбавлення волі.

Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати обвинуваченого ОСОБА_11 змінювати своє місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім цього у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який на даний час триває, тобто ОСОБА_10 користуючись уразливою ситуацією в країні має змогу переховуватися від органів досудового слідства, зокрема, в місцях постійного проведення бойових дій, місцях непідконтрольних органам державної влади України.

Окрім того, - на підтвердження існування даного ризику то в даному випадку суд вважає за необхідне застосувати норми Європейського права, які регулюють кримінально правові відносини, які виникають під час обрання судами запобіжного заходу у разі, коли за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, - передбачає значну міру покарання, а саме:

- Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

- Так, у рішенні справи «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський Суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, 'що підозрюваний може ухилитися від слідства.

- Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

- Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінювані «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

- Що ж стосується ризику, який передбачено п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, - незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, шляхом впливу на них з метою зміни показань останніми або відмовою від надання таких показань, - на існуванні якого наполягає сторона обвинувачення (прокурор), то суд вважає, що такий ризик наявний в діях обвинуваченого, з огляду на наступне:

- перш за все суд зазначає, що неповнолітня потерпіла позбавлена батьківського та материнського піклування, внаслідок чого обвинувачений ОСОБА_8 в установленому Законом порядку був призначений органом опіки та піклування опікуном над своєю онукою, яка є в даному кримінальному провадженні потерпілою.

Потерпіла в силу неповноліття та відсутності джерел до існування не має свого житла, та проживала в одному будинку з обвинуваченим.

Суд вважає, що в разі гіпотетичного обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, - буде дійснити вплив на потерпілу з мотею зміни нею показань, які вона надавала під час досудового розслідування, а так як суд сприймає докази безпосередньо, - це створює реальну загрозу для судового розслідування даного кримінального провадження, та, суд вважажає, що це може завадити винесенню обгрунтованого, справедливого рішення суду.

Крім того, - свідок ОСОБА_12 проживає по одній вулиці з обвинуваченим, вони досить тривалий час знайомі, а тому суд вважає, що обвинувачений може шляхом погроз, тиску або підкупу може впливати на даного свідка з метою зміни даним свідком своїх показань, які свідок давав під час його допиту на досудовому розслідуванні, а так як суд сприймає докази безпосередньо, - це створює реальну загрозу для судового розслідування даного кримінального провадження, та, суд вважажає, що це може завадити винесенню обгрунтованого, справедливого рішення суду.

- Що ж стосується ризику, який передбачено п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, -перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, - на існуванні якого наполягає сторона обвинувачення (прокурор), то суд вважає, що такий ризик відсутній в діях обвинуваченого, з огляду на наступне:

- так даний ризик прокурором не обгрунтовано взагалі, так як прокурор наявність даного ризику обгрунтовує можливістю незаконного впливу на потерпілу та свідків, що входить в поняття такого ризику, який передбачено п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Далі, згідно ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно, суд вважа, що в даному випадку прокурор в судовому засіданні довела положення п. 1 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема, - довела, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , - неможливе, сторона обвинувачення належним чином обгрунтувала дану обставину, надавши належні та допустимі докази на підтвердження такої обставини.

Суд погоджується з стороною обвинувачення (прокурором), та вважає, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду на обставини справи, які встановлені в судовому засіданні, - не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 на час судового слухання кримінального провадження, адже суд вважає, що існують ризики того, що, перебуваючи на волі, - обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити дії, які підпадають під поняття ризиків, які передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно, з огляду на обставини кримінального провадження, які встановлені в судовому засіданні, - суд вважає, що немає підстав для застосування положень ч.ч. 2 - 4 ст. 194 КПК України.

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених під час судового засідання, та з огляду на вимоги ст. 194 КПК України, суд приходить до висновку щодо задоволення клопотання прокурора, та, відповідно, - необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Відповідно, при виборі виду запобіжного заходу слід керуватися положенням ч. 4 ст. 176 КПК України, згідно з яким запобіжні заходи, які передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, розташовані у порядку від найбільш м`якого, - особистого зобов`язання, до найбільш суворого - тримання під вартою.

Крім того, законодавець імперативно покладає обов`язок на слідчого, прокурора під час звернення до слідчого судді, суду, обґрунтувати потребу у застосуванні певного запобіжного заходу.

Отже, вищевказаний обов`язок є винятковим, який зобов`язує слідчого та прокурора надати слідчому судді, суду дані, з яких із певною вірогідністю (найбільш вірогідною) стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки затриманого, підозрюваного чи обвинуваченого, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства, яке входить в поняття кримінальної репресії.

Для обрання та застосування запобіжного заходу у кожному кримінальному провадженні, без вийнятку, потрібна система фактичних підстав:

- докази вчинення підозрюваним (обвинуваченим) злочину;

- докази наявності ризиків, які передбачені положенням ч. 1 ст. 177 КПК України, та які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може вичинити нові злочини чи протидіяти розслідуванню шляхом зникнення з місця проживання, незаконного впливу на сторін кримінального провадження, тощо;

- доведеність під час обрання конкретного запобіжного заходу того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, причому, як вказувалося судом вище, обов`язок такого доведення імперативно лежить на стороні обвинувачення, - слідчому, прокурору.

Також при вирішенні питання щодо застосування обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було враховано також положення ст. 178 КПК України.

Так, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

1. Вагомість наявних доказів про вчинене обвинуваченим кримінальних правопорушень:

- Суд вважає, що стороною обвинувачення (прокурором) надано в достатньому обсязі докази на наявність обгрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень (злочинів), які передбачено ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, а саме такими доказами, на думку суду є:

- протоколом допиту малолітньої ОСОБА_6 , в ході якого остання розповіла про вчинення відносно неї сексуальних дій з боку її дідуся ОСОБА_11

- протоколом огляду предметів, а саме DVD-R диску на якому міститься відео запис з камери відео фіксації, на якому помітно, що відносно ОСОБА_6 вчиняється сексуальні дії пов`язані з оральним проникненням.

- протоколом огляду предметів, а саме мобільного телефону ОСОБА_6 на який фіксувалося та на якому виявлено відео запис, з сексуальними дія пов`язаних з оральним проникненням у тіло ОСОБА_6 ;

2. Тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим кримінальних правопорушень:

- санкція ч. 6 ст. 152 КК України передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, та таке кримінальне правопорушення на підставі ч. 6 ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Суд вважає, що гіпотетична загроза застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 (в разі гіпотетичного визнання його винуватим, та, відповідно, - винесення обвинувального вироку) значного розміру покарання у виді позбавлення волі, - до 15 років, чи довічного позбавлення волі, - може спонукати обвинуваченого до полишення свого постійного місця проживання з метою уникнути суду, та, відповідно, - покарання;

3. Міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців:

- Судом в судовому засіданні встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_8 по місцю проживання міцних соціальних зв`язків немає, більше того, - неповнолітня потерпіла в даному кримінальному провадженні, - це його рідна онука, яка категорично налаштована проти свого діда.

На думку суду, - така обставина може спонукати обвинуваченого до полишення свого постійного місця проживання з метою уникнути суду, та, відповідно, - покарання;

4. Даних, щодо неможливості утримання обвинуваченого через вік чи стан зторов`я в умовах позбавлення волі (СІЗО, ІТТ):

- На даний час обставин, в зв`язку з якими неможливо утримувати обвинуваченого ОСОБА_8 через вік та стан здоров`я в умовах позбавлення волі (СІЗО, ІТТ), - немає;

5. Наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання:

- обвинувачений ОСОБА_8 не навчається, не має постійного місця роботи, взагалі не працює;

6. Репутацію обвинуваченого:

За місцем фактичного проживання обвинувачений ОСОБА_8 характеризується посередньо;

7. Наявність судимостей у обвинуваченого:

- станом на час слухання даного кримінального провадження відомостей щодо притягнення до кримінальної відповідальності чи судимостей у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 , - немає.

Підсумовуючи вищевикладене, на підставі ст. 194 КПК України, приходжу до висновку, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу в судовому засіданні встановлено докази обставин, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, які передбачено п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

3) Окрім того, як вказано вище, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено ту обставину, що в даному випадку неможливо застосувати інший, більш м`який вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно, суд вважає, що в даному випадку застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 не буде обґрунтованим з точки зору Закону, зокрема, КПК України.

Окрім того, при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 було враховано також норми Основного Закону, - Конституції України, та норми Європейського права.

Так, згідно зі ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з обставин, вищевказаних судом, слід визнати, що існують підстави для обрання такого найтяжчого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою у відношенні обвнуваченого ОСОБА_8 .

Проте, - кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як в порядку, встановленому законом.

Статтею 5 Конвенції встановлено правила позбавлення особи свободи, згідно з якими ніхто не може бути позбавлений свободи інакше, як відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з практикою Європейського суду, фіксація точних даних про затримання, як і підстави затримання, є необхідною умовою законності затримання для цілей, передбачених ст. 5 Європейської конвенції.

Так, дійсно, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків, які передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Проте, - суд в даному випадку вважає за можливе застосувати п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, - як вбачажється з матеріалів справи, - обвинувачений ОСОБА_8 в рамках даного кримінального провадження обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (особливо тяжких злочинів), які були вчинені з застосуванням насильства, - що і дає змогу суду не визначати в рамках даного кримінального провадження заставу обвинуваченому ОСОБА_8 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, ст..ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, ч. 2 ст. 369, 370 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора, - задовольнити.

В рамках кримінального провадження за ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156, яке внесено 10.08.2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001875, - застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

- якому в рамках даного кримінального провадження 27.09.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), які передбачено:

- ч. 6 ст. 152 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (згвалтування), вчиненому щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчиненого повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України;

- ч. 2 ст. 152 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій щодо малолітньої особи, вчинені членами сім`ї та близькими родичами, особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого та піклування про нього, -

- відносно якого в рамках даного кримінального провадження під час досудового розслідування 15.08.2023 року на підставі ухвали слідчого судді обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (термін дії ухвали слідого судді до 13.10.2023 року), -

- в Державній установі Міністерства Юстиції України «Київський слідчий ізолятор», строком на два місяці, а саме, - до 08.12.2023 року, включно.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 09.12.2023 року.

Запобіжний захід у виді застави у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 , - не визначати.

Ухвала підлягає до негайного виконання після проголошення.

Ухвала на підставі п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький райцонний суд Київської області протягом семи днів з моменту проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3