Справа № 156/504/23 Провадження №11-кп/802/612/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132 від 21 лютого 2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 08 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Соснина Іваничівського району Волинської області, українця, громадянина України, з повного середньою освітою, зареєстрованого за адресою та мешканця: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «рядовий», розлученого, раніше неодноразово судимого, востаннє 11.06.2020 року Нововолинським міським судом Волинської області за ч.3 ст.185, ст.71, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців; 13.10.2022 року на підставі ст.81 КК України звільненого від відбуття покарання умовно-достроково на строк 1 рік 23 дні,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_7 цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 11.06.2020 року та остаточно ОСОБА_7 призначено до відбуття покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - у виді тримання під вартою, однак не більше ніж 60 днів, а саме до 06.08.2023 включно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання - 25.03.2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 60 копійок витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Нововолинського міського суду Волинської області від 23.02.2023 року, 29.03.2023 року та 29.03.2023 року скасовано.

Вироком суду вирішено долю речових доказів

Згідно вироку суду ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, востаннє, 11.06.2020 року Нововолинським міським судом Волинської області за ч.3 ст.185, ст.71, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців, 13.10.2022 року на підставі ст.81 КК України звільнений від відбуття покарання умовно-достроково на строк 1 рік 23 дні, за що судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив нові умисні кримінальні правопорушення проти власності.

Так, 21.02.2023 року близько 09:00 години військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом відкриття дверей, які були не зачиненні на замок, проник у будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , належний ОСОБА_9 , де з кімнати кухні умисно, таємно, повторно, викрав грошові кошти в сумі 2000 гривень, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду на вищевказану суму.

Окрім того, 10.03.2023 року в обідню пору доби (точного часу органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом відкриття дверей, які не були зачиненні на замок, проник у приміщення сараю, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , належний ОСОБА_10 , звідки у подальшому, умисно, таємно, повторно, викрав кутову шліфувальну машину, марки «Дніпро-М» модель «08-98» вартістю 910 гривень 00 копійок, чим спричинив ОСОБА_10 , майнову шкоду на вказану суму.

Також 25.03.2023 року, в період часу з 08:30 години по 10:00 годину ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом відкриття дверей, які не були зачиненні на замок, проник у будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , належний ОСОБА_11 , звідки у подальшому із кімнати вищевказаного будинку, умисно, таємно, повторно, викрав бензокосу, марки «Світязь» модель «БТ-430» вартістю 2543 гривні 48 копійок, чим спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними, протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднане з проникненням у житло, інше приміщення, в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України (а.с.142-144).

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що вину в скоєних злочинах визнав повністю, щиро кається в скоєному, матеріальну шкоду потерпілим повністю відшкодував, претензій ніяких з боку потерпілих немає. Вказує на те, що суд першої інстанції і прокурор проігнорували його звернення щодо застосування ст.616 КПК України, вказує на те, що він являється військовозобов`язаним, пройшов навчання в лавах ЗСУ і бажає добровільно проходити військову службу. Просить призначити йому таке покарання, яке дасть йому можливість в подальшому служити в лавах ЗСУ(а.с.163).

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілих. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; захисник обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого в частині пом`якшення покарання; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднане з проникненням у житло, інше приміщення, в умовах воєнного стану та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 КК України обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину, у вчиненому розкаявся.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судове засідання суду першої інстанції не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно письмових заяв просять слухати справу без їхньої участі, претензій до обвинуваченого не мають, а покарання обвинуваченому просять призначити на розсуд суду (а.с.39, 40, 41).

Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Водночас щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та що є підстави для призначення йому покарання, яке не буде пов`язане із ізоляцією від суспільства, то вони не заслуговують на увагу апеляційного суду з наступних підстав.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також позицію потерпілих.

Апеляційний суд зазначає, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції відніс щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Враховано, що кримінальні правопорушення проти власності вчинено ОСОБА_7 повторно під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, два епізоди крадіжок вчинено щодо осіб похилого віку, а отже належних висновків він для себе не зробив, що у своїй сукупності засвідчує підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

Також взято до уваги те, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів та притягувався до адміністративної відповідальності (а.с.26-29, 114-115), перебуває на обліку в лікаря-нарколога та до лікаря-психіатра за медичною допомого не звертався (а.с. 112), військовослужбовець (а.с.30, 31, 32, 118).

На переконання апеляційного суду враховуючи всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційні скарзі обвинувачений, яким судом першої інстанції була надана вірна оцінка, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, який передбачений санкцією статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, із застосування положень ст.71 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що пом`якшити покарання ОСОБА_7 , як цього просить обвинувачений та його захисник неможливо, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він є військовослужбовцем та бажає добровільно проходити військову службу для захисту інтересів держави Україна, то вони не є безумовною підставою для пом`якшення покарання обвинуваченого.

А тому апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.379, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 08 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді