ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/629/24 Справа № 212/3111/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000409 від 10.05.2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 13 грудня 2023 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Кривий Ріг, громадянину України, не одруженому, неповнолітніх дітей на утриманні не маючому, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 10.02.2024 року включно;

ВСТАНОВИЛА:

в провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000409 від 10.05.2022 року стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської від 13.12.2023 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під ОСОБА_8 на 60 днів до 10.02.2024 року включно, у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

На зазначене рішення обвинуваченим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вищевказану ухвалу суду та застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Наголошує на тому, що не може здійснити вплив на свідків та перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, оскільки досудове розслідування вже закінчено. Звертає увагу, що було змінено обвинувачення з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки доказів вини не було. Вказує, що докази у кримінальному проваджені сфабриковані, у зв`язку із чим звернувся до ДБР.

Зауважує, що він не вчиняв кримінального правопорушення, тому ризик переховування від суду є хибним, оскільки він зацікавлений встановленню істини у справі. Крім того зазначає, що він має постійне місце мешкання, буде працевлаштований, потребує постійного лікування, оскільки має тяжкі невиліковні захворювання, приймав участь у АТО, однак був поранений.

В силу ч.2 ст.336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження; суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 та законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 15.03.2022 року, від 21.04.2022 року, від 22.05.2022 року, від 15.08.2022 року, від 16.11.2022 року, від 07.02.2023 року, від 02 травня 2023 року, від 27 липня 2023 року, від 06 листопада 2023 року в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року по 14 лютого 2024 року.

З метою забезпечення оперативності судового провадження і розгляду поданої апеляційної скарги у розумний строк, а також враховуючи дію воєнного стану на момент розгляду вказаної апеляційної скарги, та забезпечення безпеки обвинуваченого ОСОБА_8 під час конвоювання до зали судового засідання в Дніпровському апеляційному суді м.Кривий Ріг, колегія суддів вирішила за доцільне проведення судового розгляду у режимі відеоконференції за участю обвинуваченого. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

З огляду на зазначене, враховуючи пряму імперативну норму, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання 18 січня 2024 року без участі обвинуваченого ОСОБА_8 врахувавши його відмову. При цьому, судом забезпечено всі умови для належного користування обвинуваченим своїми законними правами, якими він не скористався, зокрема, приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив його апеляційну скаргу задовольнити та замінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просив апеляційну скаргу задовольнити повністю, прокурора ОСОБА_9 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того,стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Як вбачається з наявних матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні не тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, яке вчинене в період іспитового строку. Крім того, ОСОБА_8 раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, в тому числі у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, але на шлях виправлення не став і знов обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. При цьому ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований та не має іншого офіційного джерела доходів, міцних соціальних зав`язків не має.

Виходячи із пред`явленого обвинувачення та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що існує реальний ризик, що усвідомлюючи розмір кримінального покарання яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, обвинувачений може вдатися до втечі та переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, керувався тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, продовжують існувати.

За вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції також зазначається правильність того, що при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого місцевий суд керувався вимогами ст. 177 КПК України, а також приписами Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголосивши, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Дніпровський апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого є правильними, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В оскаржуваній ухвалі суд обґрунтовано зазначив, що ризики, передбачені ч.1ст.177 КПК України до теперішнього часу існують та не зменшилися. Тобто, судом враховані: дані про особу обвинуваченого, обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованого злочину, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які з огляду на вказане не зменшилися та продовжують існувати.

Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом цілком правильно зазначено, що запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів погоджується з висновками суду, викладеними в ухвалі, та вважає, що суд врахував наявність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду, а також можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, на даному етапі, є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, враховуючи пряму імперативну норму законодавця, колегія суддів дійшла висновку, про неможливість зміни або застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із звільненням обвинуваченого із під варти.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про його невинуватість не є предметом даного апеляційного перегляду, належність та допустимість доказів на підтвердження обвинувачення буде оцінено місцевим судом під час постановлення рішення по суті.

В матеріалах провадження відсутні дані, щодо неможливості перебувати ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, крім того право на звернення за медичною допомогою ОСОБА_8 не порушено та він має можливість звернутись до медичної частини установи в якій перебуває.

Твердження обвинуваченого, що він не може здійснювати вплив на свідків або перешкодити іншим чином кримінальному провадженню не заслуговують на увагу, оскільки судом не підтверджені.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

У справах «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Чеботарь проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення.

Суд, продовжуючи дію запобіжного заходу, на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Окрім цього, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що всі доводи сторони захисту щодо можливих процесуальних чи матеріальних порушень по справі, можуть бути підставою для апеляційного оскарження остаточного рішення по справі, та не враховуються судом під час розгляду питання щодо продовження строку тримання під вартою.

Крім того, на виконання вимог до п.2 ч.5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , змінити.

Встановити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 60560,00 гривень

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на відповідний депозитний рахунок суду.

В разі внесення застави, звільнити обвинуваченого з-під варти, зобов`язавши виконувати обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

У разі невиконання покладених обов`язків обвинуваченим, наступають наслідки передбачені КПК України.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді