КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/8413/23 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4286/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року, -

за участю:

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого - криміналіста 2 відділу слідчого управління Головного Управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_8 про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2023 року за № 0000002 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, кадастровий номер: :58:001:1512 (цільове призначення: для дачного будівництва; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 63; тип речового права: право власності; документи, подані для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 19.04.2014);

- легковий автомобіль марки та моделі "АЗЛК 214101", номер та серія знака НОМЕР_2 , дата реєстрації 30.07.2003, VIN: НОМЕР_3 ;

- легковий автомобіль марки та моделі "ГАЗ 2705", номер та серія знака НОМЕР_4 , дата реєстрації 05.06.2010, VIN: НОМЕР_5 ;

- легковий автомобіль марки та моделі "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", та знака НОМЕР_6 , дата реєстрації 17.01.2014, номер серія VIN: НОМЕР_7 , шляхом позбавлення права розпорядження та відчуження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою і незаконною.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 не направлялися повістки про виклик та не вручалося повідомлення про підозру у встановленому процесуальним законом порядку, а самі повістки про виклик та повідомлення про підозру за змістом не відповідають приписам КПК України.

Також апелянт зазначає, що слідчим не встановлено, що ОСОБА_9 перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, не встановлено, що він ухиляється від слідства і відповідно слідчий прийшов до хибного висновку про наявність підстав для звернення до слідчого судді із клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування.

Крім того апелянт зазначає, що клопотання слідчого із долученими до нього доказами не містять обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення за частиною 4 ст. 111-1 КК України (відсутня обов`язкова обставина, передбачена пунктом 1 частини 1 статті 194 КПК України).

При цьому клопотання слідчого не містить мети накладення арешту на майно підозрюваного. Саме клопотання не містить підстав та обґрунтування арешту, тобто слідчий обмежився лише цитуванням норм процесуального закону без зазначення, яке саме значення для кримінального провадження має таке майно.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином в установленому законом порядку, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

З урахуванням зазначеного, думки захисника, який вважав за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, Слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000002 від 04.01.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

21.06.2023 старший слідчий - криміналіста 2 відділу слідчого управління Головного Управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_8 , за погодженням процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000002 - прокурора відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_10 , звернулась до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2023 року за № 0000002 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, кадастровий номер: :58:001:1512 (цільове призначення: для дачного будівництва; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 63; тип речового права: право власності; документи, подані для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 19.04.2014); легковий автомобіль марки та моделі "АЗЛК 214101", номер та серія знака НОМЕР_2 , дата реєстрації 30.07.2003, VIN: НОМЕР_3 ; легковий автомобіль марки та моделі "ГАЗ 2705", номер та серія знака НОМЕР_4 , дата реєстрації 05.06.2010, VIN: НОМЕР_5 ; легковий автомобіль марки та моделі "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", та знака НОМЕР_6 , дата реєстрації 17.01.2014, номер серія VIN: НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_7 .

На обґрунтування вимог даного клопотання слідча зазначила, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України - колабораційна діяльність, тобто, у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

28.03.2023 складено повідомлення про підозру громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

31.03.2023 повідомлення про підозру ОСОБА_7 та повістки про його виклик на 06.04.2023, 07.04.2023, 10.04.2023 опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск №64(7462) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Санкція ч. 4 ст. 111-1 КК України, передбачає конфіскацію майна, як вид покарання.

26.06.2023 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва задоволено вказане клопотання слідчого та накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, кадастровий номер: :58:001:1512 (цільове призначення: для дачного будівництва; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 63; тип речового права: право власності; документи, подані для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 19.04.2014);

- легковий автомобіль марки та моделі "АЗЛК 214101", номер та серія знака НОМЕР_2 , дата реєстрації 30.07.2003, VIN: НОМЕР_3 ;

- легковий автомобіль марки та моделі "ГАЗ 2705", номер та серія знака НОМЕР_4 , дата реєстрації 05.06.2010, VIN: НОМЕР_5 ;

- легковий автомобіль марки та моделі "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", та знака НОМЕР_6 , дата реєстрації 17.01.2014, номер серія VIN: НОМЕР_7 , шляхом позбавлення права розпорядження та відчуження.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000002 від 04.01.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вище зазначене майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме, що в наданих матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які вказують на те, що ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, а також врахував, що санкція ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачає такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна, наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та слідчий суддя вважав за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та наклав арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Щодо вжиття заходів у формі заборон на вчинення дій державним реєстраторам, органам ОДВ та іншим про, які зазначалось слідчим у клопотанні, то слідчий суддя врахував, що ці заборони не слідують з положень абз. 1 ч. 1, ч. 11, 12 ст. 170 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання про арешт майна та заперечення сторони захисту щодо підстав його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, можливість конфіскації майна, як виду покарання, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме можливості конфіскації майна, як виду покарання, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваного.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна (підозрюваної) з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всупереч твердженням апелянта, як вбачається з матеріалів справи повідомлення про підозру від 28.03.2023 ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 111-1 КК України здійснено в порядку ст. ст. 135, 278 КПК України /а.с.15-38/.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4