Справа № 623/4719/21
Провадження № 1-кс/638/1101/23
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника скаржника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання про повторний допит свідків та потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області зі скаргою на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання про повторний допит свідків та потерпілого.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 20.04.2023 № 399/0/15-23 Ізюмський міськрайонний суд Харківської області змінив територіальну підсудність судових справ на Дзержинський районний суд м. Харкова.

07.06.2023 справа надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова.

В обґрунтування поданої скарги захисник вказує, що 25.01.2022 року звернувся до дізнавача із клопотанням про повторний допит свідків та потерпілого. Скаржник вважає, що показання свідків, які були відображені в протоколах допитів є ідентичними настільки, що виникають сумніви в їх достовірності.

Сторона захисту має обґрунтовані підстави вважати, що вказані показання свідків були заздалегідь підготовлені однією особою та скопійовані до всіх протоколів допиту, змінюючи деякі деталі та речення.

З метою усунення неточностей та суперечностей у показаннях свідків з реальними обставинами справи, 25.01.2022 захисником ОСОБА_5 було подано клопотання про повторний допит свідків та потерпілого в присутності підозрюваного та захисника.

27.01.2022 року старший дізнавач сектору дізнання Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_7 (далі - дізнавач) виніс постанову, якою відмовив у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 від 25.01.2022 року про повторний допит свідків та потерпілого в присутності підозрюваного та захисника.

Скаржник вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що дізнавач виніс постанову про відмову у задоволенні клопотання захисника про повторний допит свідків та потерпілого в присутності підозрюваного, чим порушив право ОСОБА_6 на захист, оскільки підозрюваний має право збирати та подавати докази, а також користуватися іншими процесуальними правами.

Враховуючи викладене, захисник просить постанову від 27.01.2022 скасувати, та зобов`язати дізнавача провести повторний допит свідків та потерпілого в присутності підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 , а саме: потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Cкаржник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні подану скаргу підтримав з підстав, зазначених у ній, та просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні сектору дізнання ІРУП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №000365 від 24.11.2021.

10.01.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушень- проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

За змістом підозри ОСОБА_6 підозрюється у тому, що будучи депутатом Ізюмської міської ради Харківської області VII скликання, 24 листопада 2021 року близько о 12 год 30 хв, перебуваючи в службовому кабінеті Ізюмського міського голови за адресою: Харківська область, м. Ізюм, площа Центральна, 1, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров' то заступнику Ізюмського міського голови ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наніс останньому один удар головою в область верхньої частини обличчя Іщука МО, чим заподіяв останньому гіресі диккодження у вигляді синців на обличчі в ділянці косу та поба, яному тілесні тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

25.012022 адвокат ОСОБА_5 звернувся до дізнавача із клопотанням про повторний допит свідків та потерпілого в присутності підозрюваного та захисника.

Постановою старшого дізнавача СД ІРУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_7 від 27.01.2022 у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 було відмовлено, аргументуючи тим, що:

- з приводу фактів, які могли б підтвердити вказані особи, зокрема з спричинення ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , встановлено, що за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 24.11.2021 року існує кримінальне провадження в рамках якого на даний час проводиться досудове розслідування;

- інші факти, які б могли підтвердити особи, зазначені адвокатом ОСОБА_5 , у клопотанні не стосуються суті події 24.11.2021 року або ж є надуманими з огляду на оцінку інших доказів в цілому, що наявні у кримінальному провадженні.

Не погодившись із постановою дізнавача, адвокат звернувся до суду в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 з даною скаргою.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Згідно ч.1, ч.2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, встановлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Як зазначено в Узагальненні ВССУ від 12.01.2017 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», згідно з ч. 5 ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Системний аналіз положень ст. 220 КПК України, свідчить про те, що слідчим або прокурором за результатами вирішення питань, зазначених у главі 20 КПК України, постановляється відповідне рішення, яке повинно бути належним чином мотивоване, щодо підстав задоволення клопотання, так і підстав щодо відмови у задоволенні клопотання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя бере до уваги, що згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.42 КПК України підозрюваний має право збирати і подавати суду докази. Так, відповідно до ч.4 ст.46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює.

Відповідно до ч.1 ст.290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Таким чином відмова дізнавача у задоволенні клопотання сторони захисту про повторний допит свідків та потерпілого не порушує прав підозрюваного, оскільки суд вважає, що захисником достатньо не мотивовано необхідність проведення повторного допиту свідків та потерпілого.

Також суд вважає, що дізнавач у своїй постанові достатньо обґрунтував свою відмову щодо повторного допиту свідків та потерпілого.

Звертаючись до дізнавача із цим клопотанням сторона захисту обмежилась лише посиланнями на те, що проведення повторного допиту свідків та потерпілого за участю сторони захисту є необхідним для уточнення та перевірки наданих ними показань у зв`язку з їх суперечливістю. У клопотанні не зазначено з метою встановлення, підтвердження чи спростування яких саме обставин у кримінальному провадженні необхідно провести повторний допит свідків та потерпілого, не зазначено які обставини не були з`ясовані у свідків під час попереднього допиту.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно зі ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, у результаті прийняття дізнавачем постанови про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного про повторний допит свідків та потерпілого не були порушені права сторони захисту.

Отже, на переконання суду, постанова дізнавача є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим скарга ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання про повторний допит свідків та потерпілого задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги захисника про зобов`язання органу досудового розслідування провести повторний допит свідків та потерпілого, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,4 ст.40-1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання. Дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

При цьому, у відповідності до ст. ст. 36, 39-1 КПК України вказівки дізнавачу щодо проведення слідчих дій мають право надавати прокурор чи керівник органу дізнання.

Оскільки суд чинним законодавством не наділений повноваженнями на надання доручення органу досудового розслідування щодо проведення певних слідчий дій, тому приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання про повторний допит свідків та потерпілого - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1