233 № 233/6088/23
У Х В А Л А

26 жовтня 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого

судді: ОСОБА_1 ,

за

участю

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 від 17 травня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До судового провадження Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 17 травня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про направлення обвинувального акту до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження № 0000120 від 17 травня 2023 року за підсудністю, оскільки з обвинувального ату вбачається, що початком вчинення кримінального правопорушення є м. Макіївка Донецької області, а кінцем вчинення кримінального правопорушення є н.п. Пантелеймонівка Горлівського району м. Горлівка Донецької області.

Сторона захисту не заперечувала проти клопотанням прокурора щодо визначення підсудності.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання, приходить такого.

Відповідно до ч.1 ст.32КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Розпорядженням №27/0/38-14 від 02 вересня 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ» відповідно до статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» на підставі подань Державної адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам та апеляційним судом, визначено територіальну підсудність.

З формулювання обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті, вбачається, що місцем початку вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення є - місто Макіївка Донецької області, яке має п`ять районів, два з яких, а саме Центрально-Міський район м. Макіївки та Червоногвардійський район м. Макіївки, територіально підсудні Костянтинівському міськрайонному суду Донецької, тоді як Кіровський район м. Макіївка, Совєтський район м. Макіївки та Гірничний район м. Макіївки, територіально підсудні Краматорському міському суду Донецької області, якому відповідно до Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ - Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська та 07 серпня 2023 року Вища рада правосуддя змінила територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Також, з формулювання обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті, вбачається, що місцем закінчення вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення є - н.п. Пантелеймонівка, Горлівського району м. Горлівка Донецької області, який територіально підсудний Слов`янському міськрайонному суду Донецької області.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.314КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадках встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.34КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження, сприяння дотриманню прав та законних інтересів обвинуваченого, приймаючи до уваги, позицію учасників судового провадження щодо клопотання прокурора, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення, а тому слід направити подання разом з обвинувальним актом та матеріалами доданими до нього, до Дніпровського апеляційного суду для розгляду питання про визначення підсудності даного кримінального провадження.

Разом з тим, прокурор, у підготовчому судовому засіданні, звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ст.177КПК України станом на теперішній час не перестали існувати, а запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати обвинуваченого та забезпечити повне та всебічне розслідування кримінального провадження. Просив суд, врахувати законодавчі зміни, за якими - під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема статтею 258-3 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також те, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Захисник та обвинувачений - заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на безпідставність ризиків зазначених в ньому, вважали за можливе застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із утриманням в умовах ізоляції, такий як домашній арешт за місцем мешкання останнього.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши заявлене прокурором клопотання та його вимоги, враховуючи позицію і клопотання сторони захисту, перевіривши додані матеріали, приходить до такого.

Відповідно до ч.3 ст.315КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року підозрюваному ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 жовтня 2023 року.

На поточний час кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 перебуває на стадії підготовчого судового засідання, та завершити його розгляд до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді, тобто до 29 жовтня 2023 року не можливо, у зв`язку із проведенням відповідних процесуальних дій судового провадження.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання доцільності обрання та зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , суд вважає, що на час розгляду справи у підготовчому судовому засіданні, не зникли існуючи ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може спробувати: переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи зазначене питання, судом враховується, що за вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЧ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178КПК України, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення /зменшення/ ризику

переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Тримання під вартою, згідно до ч.1 ст.183КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року.

Тобто із зазначених рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, яке відповідно до вимог ст.12КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачають вимоги п.4 ч.2 ст.183КПК України.

Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177КПК України, а саме ризики:

- переховування від суду, що підтверджується тим, що тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується наявні можливості переховуватись від органу досудового розслідування та суду на території Донецької області за місцем своєї реєстрації, в тому числі, враховуючи можливі зв`язки з представниками терористичної організації «днр» на тимчасово окупованій частині Донецької області;

- знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які зареєстровані та мають близьких родичів, які фактично проживають на території Донецької області, де, за обвинуваченням, ОСОБА_5 фактично здійснював свою протиправну діяльність, та які відносяться до незахищених верств населення;

- наявні можливості у продовженні аналогічної протиправної діяльності на тимчасово окупованій території Донецької області .

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177КПК України.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч.1 ст.177КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку, коли така особа обвинувачується у вчиненні злочину: ризик того, що особа не з`явиться до суду; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений), у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (справа «Пірузян проти Вірменії»).

Тож, зазначені та встановлені судом ризики виправдовують обрання відносно обвинуваченого виняткового запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд погоджується із стороною обвинувачення, що у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Крім того, звертаючи увагу на посилання захисту та обґрунтовуючи доцільність обрання обвинуваченому виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, суд враховує, правову позицію Європейського суду з прав людини викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, незаконного впливу на свідків та наявності можливості у продовженні аналогічної противоправної діяльності, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , судом на теперішній час не встановлено. Не застосування такого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

При цьому застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Тож, у суду не має підстав для задоволення потреб сторони захисту, щодо зміни запобіжного заходу, бо враховуючи все вищенаведене, така позиція захисту, на думку суду, викликана самим лише досягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти обвинуваченого, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни обраного раніше запобіжного заходу, а доводи сторони обвинувачення, враховуючи все вищезгадане, є більш пріоритетними під час вирішення питання щодо запобіжного заходу, в зв`язку з чим, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Й найголовніше - Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан на 30 діб, який на теперішній час продовжено Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», затверджено Законом №3275-IX від27 липня 2023 року, з 05 години 30 хвилин, 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Так, відповідно до ч.6 ст.176КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5,260,261,437-442Кримінального кодексу України, за наявності ризиків зазначених у статті 177КПК України застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Підозра або обвинувачення у вчиненні злочинів за зазначеними вище кваліфікаціями статей Закону, тим більш, під час дії правового режиму воєнного стану, свідчить про максимальний ступінь суспільно-небезпечного діяння.

Крім того, за приписами ст.183КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 114-2, 258 258-5, 260, 261,402 - 405,407,408,429,437 - 442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи все вищенаведене, а також підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178КПК України, суд не вбачає можливості та необхідності для застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком підлягає задоволенню, тоді як у клопотанні сторони захисту, про зміну запобіжного заходу, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.32,34,314-316, 350,369-372КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про направлення обвинувального акту до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання щодо визначення підсудності задовольнити.

Направити подання разом з обвинувальним актом та доданими матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 від 17 травня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Курахове Покровського району Донецької області, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.258-3КК України, до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження за визначенням підсудності в межах територіальної юрисдикції одного суду апеляційної інстанції.

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

У клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 відмовити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3КК України на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до:

24 грудня 2023 року - включно.

Обвинуваченого ОСОБА_5 тримати під вартою в СІЗО №1 м. Вінниці, розташованого за адресою: м Вінниця, вул. Брацлавська, 2.

Копію ухвали для відома та виконання направити учасникам судового провадження, а також начальнику СІЗО №1 м. Вінниці для виконання та вручення обвинуваченому ОСОБА_5 із обов`язковим отриманням від останнього розписки із датою про вручення копії ухвали суду.

Ухвала, в частині обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою яка тримається під вартою з моменту отримання копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1