26.01.2024 Справа № 756/982/24

№ 1-кс/756/287/24
№ 756/982/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002635 від 01.11.2022, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002635, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 листопада 2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

Прокурором у клопотанні зокрема зазначено, що невстановлені особи організувались для вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме: заволодіння об`єктами нерухомості у місті Києві, шляхом обману та зловживання довірою законних власників майна, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про право власності на підставі підроблених документів, а також протиправним заволодінням, юридичними особами, шляхом внесення на підставі підроблених документів відповідних відомостей до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Так, до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві звернувся ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Органом досудового розслідування було встановлено наступне: що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час ОСОБА_5 перебуває на навчанні закордоном. Право власності на дану квартиру зареєстровано на рідну бабусю ОСОБА_5 , а саме ОСОБА_6 .

16.01.2024 року ОСОБА_5 стало відомо, що група невідомих йому осіб, а саме: декілька чоловіків та жінка, ввели в оману літню ОСОБА_6 та намагаються шахрайським шляхом заволодіти зазначеною квартирою та майном ОСОБА_5 , яке знаходиться у даній квартирі. На скільки відомо ОСОБА_5 , невідомі особи, під приводом надання допомоги в оформленні субсидій, шляхом обману отримали від його бабусі оригінали документів на зазначену квартиру. Крім того, на прохання даних осіб ОСОБА_6 підписала якісь документи. Які саме документи було підписано не відомо.

З 18.01.2024 року ОСОБА_7 не може зв`язатися з бабусею, та її місце знаходження невідоме. Зі слів мешканців будинку, в дану квартиру останнім часом приходять невідомі чоловіки.

З огляду на викладене, прокурор просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 шляхом заборони користування та відчуження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши клопотання та матеріали, прокурор обґрунтовує клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Також, згідно з ч. 1 ст 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Однак, вивчаючи матеріали справи слідчий суддя встановив, що у витязі Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0002635 взагалі відсутні відомості, про які зазначає прокурор у своєму клопотанні, що є недопустимим.

Також, слід зазначити що відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Органом досудового розслідування було допитано адвоката ОСОБА_4 , як свідка у даному кримінальному провадженні, хоча останній є представником ОСОБА_5 , відомості про що підтверджуються договором про надання правової допомоги № 2/01 від 18.01.2024 та ордером на надання правничої (правової) допомоги, які містяться в матеріалах справи. До того ж, ОСОБА_4 дає показання зі слів ОСОБА_5 .

Інших доказів в обґрунтування клопотання прокурором не надано.

Так, згідно п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності, як арешт майна, а тому не знаходить підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170, 171, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002635 від 01.11.2022, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1