Провадження № 1-кп/537/402/2023
Справа № 537/5233/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2023 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці №0000791 від 09.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтуванні клопотання вказано, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюються у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке кваліфікується як тяжке, що підтверджується зібраними у кримінальному провадження доказами в їх сукупності.

Обвинуваченому слід обрати саме такий запобіжний захід з метою запобігання спробам останнього переховуватися від суду так, як в разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, тому обвинувачений з метою ухилення від відбування покарання може ухилитися від суду, оскільки обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності в т.ч. і на території іншої держави.

Також обрання саме такого запобіжного заходу матиме за мету запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні. Оскільки обвинувачений не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, а тому може продовжувати свою злочинну діяльність з метою отримання засобів на проживання так як є раніше судимою особою. У даному кримінальному провадження маються свідки які наразі, ще не допитані, а тому обвинувачений, може застосовувати тиск на свідків з метою зміни їх показів у суді. Також, обвинувачений може вчиняти тиск на потерпілого,що може ускладнити процес доказування. При цьому, останній обізнаний про місце проживання потерпілого та свідків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, а також наявність ризиків, визначених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснювати дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків, та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченого у з в`язку з нездатністю їх запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав та прохав задовольнити.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого заперечував проти застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з не доведенням прокурором вказаних ризиків та прохав застосувати більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.10.2023 року застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 10.10.2023 року до 08.12.2023 року.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України суд під час підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Згідно ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи клопотання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує наступне.

Обвинувачений ОСОБА_4 не працевлаштований, не одружений, не має постійного місця проживання, раніше судимий у Російській Федерації, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Вказані обставини вказують на ризик продовження обвинуваченим злочинної діяльності та ухилення від явки до суду для уникнення покарання, оскільки обвинувачений схильний до протиправної поведінки.

Щодо незаконного впливу на свідків та потерпілого для уникнення покарання, то в ході кримінального розслідування встановлено свідків вказаного злочину, які своїми показами викривають злочину діяльність обвинуваченого, тому останній з метою уникнення покарання, може вчиняти дії з метою зміни показань свідків, а також впливати на потерпілого з метою зміни ним показань, враховуючи обізнаність обвинуваченого про місце проживання останніх.

Медичних висновків які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах установи виконання покарань суду не подані.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ст. 177, ст. 178, ст. 197, ст. 199 КПК України, при цьому менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання встановлених ризиків, що передбачені статтею 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, вчиняти повторно кримінальні правопорушення, вчиняти незаконний вплив на свідків, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд, враховуючи матеріали кримінального провадження, характер кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , зважаючи на підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, вважає за необхідне не визначати розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183,194, 199, 315, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, а саме: з 29 листопада 2023 року до 27 січня 2024 року до 24 години.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено та проголошено 30.11.2023 року о 13.00 год.