ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3638/23 Справа № 932/3016/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року, якою клопотання про повернення речових доказів у кримінальному провадженні №000128 залишено без задоволення, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 про повернення ОСОБА_6 будинку за адресою: АДРЕСА_1 (до 15.10.14 АДРЕСА_1 ), який було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001281, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою повернути співвласнику-спадкоємцю ОСОБА_6 будинок за адресою: АДРЕСА_1 (до 15.10.14 АДРЕСА_1 ), який було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001281.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, обговоривши питання про можливість апеляційного оскарження ухвали суду даного виду, колегія суддів дійшла висновку про помилковість відкриття апеляційного провадження у даній справі з огляду на наступне.

27 жовтня 2023 року Дніпровським апеляційним судом було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року, якою клопотання про повернення речових доказів у кримінальному провадженні №000128 залишено без задоволення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції не вирішував питання про арешт майна у кримінальному провадженні, а розглянув та постановив ухвалу за клопотанням представника про повернення речових доказів в порядку ч. 9 ст. 100 КПК, яка, відповідно до ст. 392 КПК, не може бути предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Вказана норма закону є імперативною та розширювальному тлумаченню не підлягає, з її змісту вбачаться чітка законодавча заборона на оскарження ухвал суду першої інстанції, які постановлені в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Тобто регламентація цього питання у зазначеній нормі КПК України саме в такий спосіб є тим винятком із засади забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, встановленого законом, про який ідеться в пункті 8 частини третьої статті 129 Основного Закону.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Статтями 171-174 КПК, до яких відсилає ч. 9 ст. 100 КПК, передбачені вимоги щодо клопотання про арешт майна, регламентовано порядок його розгляду, вирішення та скасування арешту майна.

Зокрема, ч. 7 ст. 173 КПК встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Водночас, норми чинного КПК не передбачають оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, предметом якої було питання про повернення речових доказів у закритому слідчим кримінальному провадженні в порядку ч. 9 ст. 100 КПК.

Таким чином, законодавець встановив заборону на оскарження ухвал суду першої інстанції, які постановлені в порядку ч. 9 ст. 100 КПК. Натомість судом першої інстанції помилково зазначено про можливість апеляційного оскарження ухвали від 28.09.2023.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Вказане кореспондує правовій позиції Верховного Суду, викладеній колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04.12.2023 у справі № 932/3017/23, в якій суд зазначив, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення, оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Апеляційний суд також зважає на позицію Верховного Суду, викладену в постанові №51-7299км18 від 27 лютого 2019 року, згідно якої, якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року не підлягає апеляційному оскарженню. Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката було відкрито помилково, колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження.

Керуючись ст.ст 405,407, 422, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року, якою клопотання про повернення речових доказів у кримінальному провадженні №0001281 залишено без задоволення, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4