Справа № 404/499/15-к
Номер провадження 1-кп/404/414/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Кіровський районний суд міста Кіровограда у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0003445, внесеного в ЄРДР 29.05.2014 року, в формі приватного обвинувачення відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новогригорівка, Маловисківського району, Кіровоградської області, громадянина України, працюючого головою фермерського господарства « ОСОБА_7 », одруженого, з повною загальною середньою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

за участі: потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

захисників обвинуваченого-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

обвинуваченого ОСОБА_7 , суд

Встановив:

ОСОБА_7 вчинив заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах, при наступних обставинах:

27.12.2012 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді голови фермерського господарства « ОСОБА_7 », був наділений адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими обов`язками, тобто є службовою особою, зокрема мав право представляти інтереси господарства, в тому числі й перед окремими громадянами.

Діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння та обертання грошовими коштами на свою користь, без наміру їх подальшого повернення власнику, ОСОБА_7 використав займану ним посаду з правом представництва інтересів фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович», у зв`язку із чим як голова фермерського господарства, уклав договір позики №27/12-1 від 27.12.2012 року з громадянином ОСОБА_8 , за умовами якого фермерське господарство «Ткач Анатолій Павлович», отримало у строкове користування грошові кошти належні ОСОБА_8 , строком до 27.10.2013 року. Предметом договору є позика грошових коштів у розмірі 2120000,00 грн.

На виконання злочинного умислу, спрямованого на заволодіння коштами потерпілого та подальшого обертання їх на свою користь для задоволення власних потреб, ОСОБА_7 цього ж дня, після підписання договору позики №27/12-1, за місцем проживання громадянина ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , як голова фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович», фактично отримав від ОСОБА_8 у готівковій формі 2120000,00 гривень, при цьому не мав наміру їх наступного повернення.

З метою заволодіння на свою користь грошовими коштами, діючи з корисливих спонукань, ОСОБА_7 умисно створив видимість оприбуткування вказаних коштів до каси очолюваного ним господарства, для чого особисто виконав і передав ОСОБА_8 рукописну розписку від імені голови фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович», на суму 2120000,00 грн. від 27.12.2013 року та прибутковий касовий ордер №20 від 27.12.2012 року, яку він видав і особисто посвідчив відтиском печатки фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович».

За договором позики грошові кошти в сумі 2120000,00 грн., (що в 600 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент заволодіння майном) ОСОБА_7 особисто отримав від ОСОБА_8 , але в касу фермерського господарства їх не вніс, а заволодівши ними, розпорядився для задоволення власних потреб.

Допитаний в судовому засіданні, в якості обвинуваченого ОСОБА_7 вину не визнав, пояснюючи, що знайомий з ОСОБА_8 багато років, так як він неофіційно займався позиченням грошей багатьом людям під відсотки. Він неодноразово позичав у нього в борг гроші, які ОСОБА_15 надавав але за умови що сума, яка вказується в договорі позики буде значно більшою ніж та що отримувалась реально. Він говорив, що таким чином він компенсує витрати на відсотки, які він не мав право прописати в договорі, так як надавав йому гроші, як фізична особа. Другою його умовою надання грошей було те, що він повинен був їх отримувати не як фізична особа, а як представник фермерського господарства. Надаючи, окрім розписок ще і відповідні приходно-касові ордери. Це пояснювалось тим, що йому буде легше стягнути борг саме з Фермерського господарства, ніж з фізичної особи, так як у фермерському господарстві є і земля і врожай. Крім того гроші дійсно були потрібні саме для зайняття фермерством.

Так, у квітні 2009р.він позичив у нього в борг 150 000 грн. але в договорі позики були зазначені - 225000 грн. 225000 грн. - тобто 75000 грн. були приховані відсотки, які він повинен був повернути разом із основною сумою боргу. Вказаний борг погашений повністю, що не оспорюється самим ОСОБА_16 . Вказаний борг було оформлено договором позики №14/04 від 14.04.2009р. та в матеріалах справи є його розписка від 02.10.2009р. про часткове отримання ОСОБА_15 від фермерського господарства грошей в сумі 135 000 грн.

Також восени 2009р на аналогічних умовах він позичив у ОСОБА_17 188 870 грн., а в документах було зазначена сума 297192 грн., тобто 108322 грн. були приховані відсотки, які він повинен був сплатити за користування даними грошима. Вказаний борг також було погашено повністю, що також не оспорюється ОСОБА_18 .. Борг було оформлено договором позики 21 10 від 21.10.2010р. та в матеріалах справи є розписка ОСОБА_15 від 13.10.2010р. про повне повернення цього боргу.

Приблизно в грудні 2010р. він знову звернувся за позикою до ОСОБА_19 , який не відмовив, але попередив, що договір буде укладено не з ним, а з його знайомим ОСОБА_20 . Це було обумовлено тим, що у ОСОБА_19 багато таких договорів вже укладено, тому він використовує для цього своїх знайомих. Так він познайомився із ОСОБА_21 .

Восени 2010 року він позичив у ОСОБА_22 1 176 000 гривень на два роки, а повинен був віддати 1 752 000 грн., тобто 576 000грн. прихованих відсотків. Вказаний справи міститься розписка ОСОБА_22 від 07.12.2012р. про те, що він, від імені борг було оформлено договором позики №8/12-10 від 08.12.2010р, а в матеріалах фермерського господарства з ним повністю розрахувався.

Наполіг, що вказана розписка була отримана ним лише після того як він погодився та підписав договір позики за №27/12 від 27.12.2012р. на суму 2 120 000, якої насправді ніколи не отримував. Підписанню даної позики передували наступні події: Так як між ним та ОСОБА_15 були довірливі стосунки, всі перемовини він вів виключно з ним та саме його слово було головним, вони домовились, що він буде віддавати гроші по договору позики №8/12-10 від 08.12.2010р, на суму 1 176 000 грн. частинами. Лише в кінці ОСОБА_22 надасть йому розписку про повернення грошей. У нього не було причин не довіряти ОСОБА_15 , так як він ще раз зазначив що ОСОБА_22 це номінальний кредитор, а всі гроші належать йому.

3 2010р. по 2012 рік він погасив повністю вказаний борг із відсотками. Але коли звернувся до ОСОБА_19 та ОСОБА_22 з вимогою підтвердити повернення боргу, вони письмово відмовились. Безпосередньо ОСОБА_15 пояснив, що він начебто зробив перерахунок і він йому винен ще грошей. Це, за його словами відбулось тоді коли він, виконуючи умови позики №8/12-10 від 08.12.2010р, на суму 1176 000 грн. повертав борг частинами і не завжди грошима, а іноді майном та зерном. Зокрема повертаючи чергову частину боргу ОСОБА_23 , саме за його проханням, я повернув йому не грошима, а зерном, яке він планував комусь самостійно продати. Потім саме це стало причиною відмови надавати мені підтвердження розрахунку. Він сказав,що зерно, яке він йому надав, йому прийшлося продати за меншою ціною, ніж він йому порахував. Крім того трохи змінився курс валют і він втратив ще і на цьому. Він почав погрожувати зв`язками в поліції та прокуратурі, сказав що якщо ми не вирішимо це мирним шляхом, то він підключить всі свої зв`язки та не дасть мені працювати. У нього постійно будуть усілякі перевірки, що значно ускладнять мою роботу. З урахуванням того, що у нього дружина працює в Апеляційному судді Кіровоградської області, він сприйняв його погрози реально. В той же час він запевнив, що якщо я підпишу з ним інший договір позики на 2 120000 грн., то ОСОБА_22 відразу надасть мені розписку про повний розрахунок до договору позики №8/12-10 від 08.12.2010р. на 1 176 000 грн. Крім того він сказав, що якщо буде підписаний інший договір позики і я покажу 500 000 від вказаної суми остаток боргу він мене пробачить, так як фактично боргу не існувало. Гроші, які я начебто йому винен, це його втрати на вартості зерна та курсі валют. Залишкова сума вказана в договорі буде своєрідною гарантією того, що якщо він не поверне 500 000 грн., він зможе стягнути всю суму.

З урахуванням викладеного він вирішив погодитись, так як до цього у нього позики №27/12 від 27.12.2012р. на суму 2 120 000 грн. ніяких проблем із ОСОБА_24 не виникало, він йому довірився і підписав договір. Згодом він почав виконувати наші домовленості та частково повертати гроші.

Так в матеріалах справи містяться 20 видаткових касових ордерів на загальну суму 200 000 грн. переданих в квітні - жовтні 2013р. В той час, у нього виникли певні проблеми і він попередив ОСОБА_19 , що затримаю черговий платіж. В квітні 2014 року він приїхав до нього в с. Кіровка, разом із ОСОБА_25 , та знову почав погрожувати, та пропонувати укласти новий договір позики на ще більшу суму. Він вже зрозумів, що фактично став жертвою недобросовісного кредитора, з яким просто не зможу ні коли розрахуватись. Фактично всі реально взяті гроші були йому з 2012 року він змушений повертати не існуючий борг, який буде постійно зростати. Саме тому, він вирішив звернутись до правоохоронних органів та написав заяву в УБОЗ, які негласно спостерігали за наступною нашою із ОСОБА_24 , зустріччю. Відразу після розмови до нього підійшли працівники УБОЗу, однак ОСОБА_15 відразу когось набрав на телефон, і вони не тільки його залишили, а і подальшої перевірки його заяви не проводили. Вказаний факт став зайвим підтвердженням його страхів та підтвердженням реальності погроз ОСОБА_19 та його зв`язку в правоохоронних органах.

Також відмітив, що хоча договір позики №27/12 від 27.12.2012р. на суму 2 120 000 грн. і був підписаний ним, але він не був підписаний в ту дату, яка в ньому зазначена, про що в матеріалах справи є беззаперечні докази, а саме відсутність телефонних з`єднань та не знаходження його, ОСОБА_19 та ОСОБА_26 в тому місті, де,начебто, був підписаний вказаний договір, договір був укладений у період з 07.12.2012 року по 27.12.2012 року. Справа в тому, що взагалі інші договори також не завжди були підписані в ті дати, які в них зазначені, тому що, як правило, ОСОБА_15 вже приїжджав з текстом договору, в якому вже була прописана дата, але вона могла не співпадати із датою їхньої фактичної зустрічі, надав у письмовому вигляді, долучено до справи. Уточнив у засіданні, що ОСОБА_15 не знав, що його ФГ не має майна на момент укладення угоди у 2012 році, на той час мав в оренді лише 4.64 га землі. Він розраховував, що зможе розрахуватись із богами за рахунок доходів ФГ дружини « ОСОБА_27 » , яке мало в оренді 500 га землі. Отриману позику він не оприбутковував у фермерському господарстві, так як розраховував повернути борг, а договір позики знищити. ОСОБА_15 укладав договори позики тільки з фермерським господарством, особистих позик не давав, бо вважав гарантією повернення позики і прихованих відсотків.

Не зважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим, його вина повністю підтверджується сукупністю зібраних та перевірених у судовому засіданні доказів:

Допитаний у судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_8 показав, що 27.12.2012 року між ним і ОСОБА_7 , як з головою фермерського господарства « ОСОБА_7 », був укладений строковий договір позики на суму 2 120 000,00 грн. Пунктом 3.2. цього ж договору сторони дійшли згоди, що позичальник зобов`язується повернути позику, еквівалентну на день розрахунку 265 000,00 доларам США. На підтвердження досягнутих домовленостей та фактичного отримання ОСОБА_7 , як головою фермерського господарства коштів, останній - ОСОБА_7 власноруч поставив підпис в договорі, склав рукописну розписку, яку сам завірив відтиском печатки фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович». Також ОСОБА_7 , на підтвердження отримання ним грошових коштів надав йому-потерпілому оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру № 20 від 27.12.2012 року підписаний його дружиною, як бухгалтером; «про отримання коштів від ОСОБА_8 в сумі 2120000,00грн». Разом із ОСОБА_20 вони здійснювали підприємницьку діяльність, тому один одному позичали грошові кошти для укладення договорів, так як були у довіритель них відносинах, то він з ОСОБА_20 договору позики не укладав. Позичальник просив кошти на підтримання господарської діяльності підприємства. Дав згоду на позику, оскільки обвинувачений неодноразово брав кошти на тотожні цілі та повертав їх. Крім того, він-потерпілий, разом з сином обвинуваченого створили приватне підприємство «Кіровка Агро», де спільно діяли для розвитку сільськогосподарського виробництва. Де він, тобто потерпілий, був засновником, а син обвинуваченого-директором. Після закінчення строку останньої позики він неодноразово нагадував ОСОБА_7 про необхідність повернення йому коштів, але позичальник звернувся до правоохоронних органів із заявою про здирництво. У свою чергу він-потерпілий, також звернувся до правоохоронних органів про злочин.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_28 пояснила, що 27.12.2012 року знаходилась в м. Мала Виска, а не в місті Кіровограді, здавала звіти, так як мала фермерське господарство « Віра-Вікторія». Знала ОСОБА_19 давно, так як той давав в борг гроші під відсотки. Свідком подій укладення договору вона не була, про цей їй розповідали чоловік та син. У чоловіка була затримка по попередньому договору позики, де він розраховувався і зерном, і сільгосппродукцією. Розписка про повний розрахунок була отримана лише після підписання договору позики 27.12.2012 року, так як через різницю у курсі при продажі зерна ОСОБА_15 надав у борг 1 760 000 грн., а потім перерахував заборгованість після оплати 28.12.2010 року 176 000 грн. з прихованими відсотками. Вказала, що ОСОБА_15 погрожував її чоловіку зв`язками в прокуратурі та поліції, дружиною, яка працює в обласному суді. Договір позики чоловік підписав під таким примусом, але грошей не отримував. Саме тому не було, що платити та переказувати кошти на рахунок Фермерського господарства. Всі договори та позики підписувались пізніше, ніж мали місце. Вказала, що на дати уваги не звертали. Чоловік повернув йому 200 000 грн. останній раз, а 2 000 120 грн. реально не отримував від нього. Стверджувала, що ОСОБА_22 не давав розписки чоловіку про повернення позики 1 176 000 грн. ( гроші в сумі 1 176 00 грн. + 576 000 грн. взяли на два роки в борг), поки вони не підписали договір позики. Наразі не пам`ятає обставин. В ході допиту спочатку заперечила складення та підписання квитанції до прибуткового касового ордеру ФГ « Ткач» на суму 2 120000 грн., потім визнала, що складала його під примусом ОСОБА_19 , як гарантію укладення договору та повернення позики, заперечила підписання квитанції, так як не працювала у фермерському господарстві чоловіка, бухгалтерії не вела, усім займався чоловік. З ОСОБА_24 були знайомі давно приблизно 10 років. Їх познайомив син ОСОБА_29 , також син познайомив їх із ОСОБА_30 .. Син через погрози викликав поліцію, бо ОСОБА_15 та ОСОБА_22 приїхали погрожувати їм на бригаду, а потім поїхали.

Не зважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, вина ОСОБА_7 також підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, обсяг яких визначено за згодою учасників судового розгляду, зокрема свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_29 : не допитувались за станом здоров`я.

- довідкою КОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області згідно якої ОСОБА_8 задекларував власні доходи за період з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року, та з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, розмір яких вказує про його фінансову спроможність станом на 27.12.2012 року, надати позику фермерському господарству « ОСОБА_7 » (за текстом т. 4 а.к.п. 91)

- оригіналами квитанції від 21.10.2009 року до прибутково касового ордеру без номера, згідно якої фермерське господарство « ОСОБА_7 » прийняло від ОСОБА_8 грошову позику в сумі 297192,00грн.; договором позики № 21/10 від 21.10.2009 року між ОСОБА_8 та ФГ «Ткач Анатолій Павлович» в особі ОСОБА_7 про прийняття ним та зобов`язання повернення 297192,00 грн. позики до 01.10.2010 року; оригіналом квитанції від 07.12.2010 року до прибутково касового ордеру без номера, згідно якої ФГ «Ткач Анатолій Павлович» прийняло від ОСОБА_8 позику в розмірі 1176000,00грн.; договором позики №8/12-10 від 08.12.2010 року між ОСОБА_8 та ФГ «Ткач Анатолій Павлович» в особі ОСОБА_7 про отримання і обов`язок повернення позики до 08.12.2012 року в сумі 576000,00грн.; оригіналом розписки від 08.12.2010 року, написаної від імені ОСОБА_7 , як голови ФГ «Ткач Анатолій Павлович» згідно якої він отримав від ОСОБА_20 позику згідно договору №8/12-10 в сумі один мільйон сімсот п`ятдесят дві тисячі гривень, які підтверджують попередні отримання обвинуваченим від потерпілого позик, як директором фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович» ( т.1 а.к.п.26)

- згідно пунктів 1.1., 1.5., 3.4. статуту фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович», згідно змісту яких ОСОБА_7 , станом на 27.12.2012 року у день отримання ним від ОСОБА_8 позики, був засновником і головою фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович» та представляв інтереси господарства перед підприємствами, установами і організаціями, окремими громадянами (т.1а.к.п. 69)

- оглянутим у судовому засіданні оригіналами: договором позики № 27/12-1 від 27.12.2012 року і розписки, виконаних 27.12.2012 року, ОСОБА_7 про те що він, як голова фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович» отримав від потерпілого готівкою грошові кошти в розмірі 2120000,00 гривень ( т. 1 а.к.п. 17, т. 2 а.к.п. 20)

- оригіналом квитанції № 20 від 27.12.2012 року до прибуткового касового ордеру згідно якого, фермерське господарство «Ткач Анатолій Павлович» прийняло від ОСОБА_8 позику в розмірі 2120000,00 гривень (т. 1 а.к.п. 52)

- результатами комплексної комісійної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 20/7723/773 від 30.04.2015 року, відповідно до висновків якої: підпис від імені ОСОБА_7 в договорі позики №27/12-1 від 27.12.2012 року, укладеного між ОСОБА_8 та ФГ «Ткач А.П.», який міститься в графі « ОСОБА_7 » колонки «Позичальник», виконаний самим ОСОБА_7 ; рукописний текст розписки від імені голови ФГ «Ткач А.П.» ОСОБА_7 в отримані позики від 27.12.2012 року, який починається словами: «Розписка Я голова ФГ " ОСОБА_7 "...» і закінчується словами: «...в сумі два мільйона сто двадцять тисяч грн. 27 грудня 2012 р», виконаний самим ОСОБА_7 ; підпис від імені ОСОБА_7 в розписці від імені голови ФГ «Ткач А.П.» ОСОБА_7 в отримані позики від 27.12.2012, який міститься під рукописним текстом розписки правіше рукописного запису «27 грудня 2012 р», виконаний самим ОСОБА_7 ; в договорі позики № 27/12-1 від 27.12.2012року, укладеному між гр. ОСОБА_8 та ФГ « ОСОБА_7 », в друкований текст договору позики № 27/12-1 від 27.12.2012, укладеного між гр. ОСОБА_8 та ФГ « ОСОБА_7 », будь-які зміни у вигляді підчистки, дописки, виправлення, травлення, змивання тощо, не вносились; рукописний текст розписки від імені голови ФГ «Ткач А.П.» ОСОБА_7 в отримані позики від 27.12.2012 року, будь-які зміни у вигляді підчистки, дописки, травлення тощо - не вносились. В рукописному тексті розписки присутні виправлення літер у словах «двадцять» та «грудня», внесені виконавцем тексту у зв`язку із звичайними граматичними помилками; два відтиски печатки ФГ «Ткач Анатолій Павлович» в договорі позики № 27/12-1 від 27.12.2012, укладеному між гр. ОСОБА_8 та ФГ « ОСОБА_7 », які містяться в графі « ОСОБА_7 » колонки «Позичальник:», нанесені печаткою ФГ « ОСОБА_7 », експериментальні зразки відтисків якої надані на дослідження; рукописні записи, яким заповнені відповідні графи квитанції ФГ « ОСОБА_7 » до прибуткового касового ордеру № 20 від 27.12.2012, виконані ОСОБА_28 ; підпис в квитанції ФГ «Ткач А.П.» до прибуткового касового ордеру № 20 від 27.12.2012, який міститься в графі «Касир», виконаний ОСОБА_28 . (т. 4 а.к.п. 149-158)

- висновками попередніх експертиз проведених у цьому ж кримінальному провадженні, а саме: висновком експерта від 16.06.2014 року № 155; висновком експерта від 11.07.2014 року № 181; висновком експерта від 04.09.2014 року № 239, результати яких узгоджуються з спеціальними дослідженнями комплексної комісійної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 20/7723/773 від 30.04.2015 року ( т. 1 а.к.п. 28-33; т. 1 а.к.п. 79-87; т. 2 а.к.п. 18-22)

- рішенням господарського суду Кіровоградської області від 22.09.2011 року, про стягнення з ФГ «Ткач Анатолій Павлович» на користь СФГ «Флоря» 247000,00грн. простроченого грошового зобов`язання за договором позики, тобто недостатності обігових грошових коштів у ФГ «Ткач Анатолій Павлович» (т.4 а.к.п.79)

- рішенням господарського суду Кіровоградської області від 06.09.2011 року, що станом на 24.09.2010 року ФГ «Ткач Анатолій Павлович» надано послуг з обробки сільськогосподарських культур на полях замовника площею 563 га., тобто доводить що на кінець 2010 року у володінні ФГ « ОСОБА_7 » було 563 га посівних площ для здійснення рослинництва (т.4 а.к.п.79)

- вироком Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06.11.2013 року, про те, що ОСОБА_29 (син обвинуваченого), як заступник фермерського господарства «Ткач А.П.» та засновник ФГ «Віра-Вікторія», з метою одержання прибутку фермерським господарством «Віра-Вікторія», 01.03.2011 року дав хабар службовими особами КРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» у зв`язку з достроковим розірванням договорів оренди земельних ділянок та прискоренням процедури перереєстрації 163 договорів оренди земель сільськогосподарського призначення з ФГ «Ткач А.П.» на ФГ «Віра-Вікторія», що свідчить про завчасне планування заволодіння коштами потерпілого, та відсутність наміру повертати позику (т.5 а.к.п.44)

- листом Головного управління держземагенства у Кіровоградській області відділу держземагенства у Маловисківському районі, згідно якого в період з 2007 року по 01.01.2013 року здійснено перереєстрацію наступних договорів оренди земельних ділянок з ФГ «Ткач Анатолій Павлович» на ФГ «Віра-Вікторія», з землевласниками: ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_9 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 (т.1 а.к.п. 112,113)

- декларацією поданою ФГ «Віра Вікторія» до Кіровоградського обласного управління статистики, згідно якої посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2012-2013 року респондента ФГ «Віра Вікторія» становлять 550,85 га (

т.1.а.к..п 193-240)

- інформацією з декларації поданої ФГ «Ткач Анатолій Павлович» до Кіровоградського обласного управління статистики про наявність у користуванні респондента 4,64га. посівних угідь для вирощування сільськогосподарських культур під врожай 2012-2013 роки, які задіяні під пар, тобто угіддя за призначенням не використовувались, врожай не збирався (т. 2 а.к.п.233-250)

- довідкою Кіровоградської ОД АТ «Райфайзен Банк Аваль» про те, що за розрахунковими рахунками ФГ « ОСОБА_7 »: № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за період з 01.01.2012 року по 01.01.2014 року, клієнт не проводив дебетові та кредитові обороти, тобто не здійснював господарської діяльності (т. 3 а.к.п. 49)

- відповіддю №2503/9/11-10-18-00 Маловисківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області від 11.06.2014 року, згідно якої: розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , для обслуговування ФГ ««Ткач Анатолій Павлович» у ПРАТ «Укрпромбанк», був закритий 21.04.2011року; розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 , для обслуговування ФГ « ОСОБА_7 » у ПРАТ «Райфайзен Банк Аваль», останній раз використовувався 06.04.2006 року; розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , для обслуговування ФГ « ОСОБА_7 » у ПРАТ «Райфайзен Банк Аваль», останній раз використовувався 26.01.2011року; розрахунковий рахунок № НОМЕР_5 , для обслуговування ФГ « ОСОБА_7 » у ПРАТ «Райфайзен Банк Аваль», останній раз використовувався 18.12.2007 року; У Маловисківській ОДПІ відсутня інформації про надходження 2120000,00грн. на поточні рахунки ФГ « ОСОБА_7 » та їх подальше використання. ( т.1 а.к.п.45)

- заявою від 22.11.2013 року, поданою головою ФГ «Ткач Анатолій Павлович» до Маловисківської ОДПІ про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість на підставі ч. 1 ст. 184-1 Податкового Кодексу України, за умовами якої будь-яка особа зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців і подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 181 цього Кодексу (300000грн). Тобто, ФГ «Ткач Анатолій Павлович» в 2013 році, оподаткував товарів та послуг менше як на 300000,00 грн. що свідчить про намір голови фермерського господарства перейти до нижчої категорії платників податків, спростити систему ведення оподаткування, у зв`язку з відсутністю виробництва сільськогосподарської продукції (т.1 а.к.п.116)

- листом Держсільгоспінспекції в Кіровоградській області Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області згідно якого за ФГ «Віра Вікторія» зареєстровано трактор «New Holland», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , дата реєстрації 30.08.2011 року. При цьому, сторона захисту погоджується, що цей трактор перебував на балансі ФГ «Ткач Анатолій Павлович» ( т.1 а.к.п. 125)

- протоколами 1 та 2 засідання засновників фермерського господарства від 05 листопада 2010 року, за підсумками яких вирішено: створити юридичну особу ФГ «Віра Вікторія», до складу членів вказаного фермерського господарства включити: ОСОБА_44 , ОСОБА_29 , головою фермерського господарства «Віра Вікторія» призначити ОСОБА_28 (дружину обвинуваченого) (т.1 а.к.п. 180-181)

- копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ФГ «Віра Вікторія», що зареєстровано 25.11.2010 року ( т. 2.а.к.п. 156)

- довідками про обсяги реалізації рослинницької сільськогосподарської продукції ФГ «Віра Вікторія» за 2012-2013 роки, якими підтверджується зайняття вказаним господарством сільськогосподарського рослинницького виробництва.( т.1 а.к.п. 203-235)

- довідками про підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду ФГ «Віра Вікторія» за 2012-2013 роки.( т.1 а.к.п. 236-243).

Щодо доводів захисту про визнання недопустимими доказами відповідно до ч. 2 та ч.3 ст. 87 КПК України: реєстраційні документи ФГ «Ткач Анатолій Павлович», вилучені згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 18.06.2014 року; договір позики № 27/12-1 від 27.12.2012 року; розписку від 27.12.2012 року; квитанцію до прибуткового касового ордера № 20 від 27.12.2012 року; висновок комплексної комісійної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №20/772/773 від 30.04.2015 року; висновок експерта від 16.06.2014 року № 155; висновок експерта від 11.07.2014 року № 181; висновок експерта від 04.09.2014 року № 239; рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.09.2011 року; вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2013 року; лист Головного Управління держземагенства у Кіровоградській області відділ держземагенства у Маловисківському районі; декларації ФГ «Ткач» до Кіровоградського обласного управління статистики; лист Маловисківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області № 2503/9/11-10-18-00 від 11.06.2014 року; заяву про анулювання реєстрації платника ПДВ ФГ «Ткач А.П.» від 22.11.2013 року, копії реєстраційних та банківських документів ФГ «Ткач», отримані за запитом від 05.08.2014 року начальника УДСБЕЗ УМВС ОСОБА_45 від начальника Маловисківської ОДПІ про надання копій документів реєстраційної справи ФГ «Ткач»; - лист начальнику УДСБЕЗ УМВС ОСОБА_46 від в.о. начальника Держсільгоспінспекції про надання інформації про сільськогосподарську техніку, зареєстровану за ФГ «Віра Вікторія»; протоколи 1 та 2 засідання засновників ФГ від 05.11.2010 року; свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ФГ «Віра Вікторія», зареєстроване 25.11.2010 року; довідки про обсяги реалізації рослинницької сільськогосподарської продукції ФГ «Віра Вікторія» за 2012-2013 роки, якими підтверджується зайняття вказаним господарством сільськогосподарського рослинного виробництва; довідки про підсумки збору вражаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду ФГ «Віра Вікторія» за 2012-2013 роки, та визнання очевидно недопустимими доказами: Статут ФГ « ОСОБА_7 » (т.1 а.п.68-75), який вилучено протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 18.06.2014 року (т.1 а. п.55-75), Декларації ФГ «Ткач» до Кіровоградського обласного управління статистики (т.№1 а.п.193, т.2 а.п.233-250); Довідки про обсяги реалізації рослинницької сільськогосподарської продукції ФГ «Віра Вікторія» за 2012-2013 роки (т.1 а.п.203-235); Довідки про підсумки збору вражаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду ФГ «Віра Вікторія», вилучені протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 29.08.2014 року (т.1 а.п.189-243), протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 01.09.2014 року (т. 2 а.п. 192-216) та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 03.09.2014 року (т. 2 а.п.230-250), протоколи №І і №2 засідання засновників фермерського господарства від 05.11.2010року (т. 1 а.п.180-181), вилучені протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.08.2014 року (т. 1 а.п.162-188), свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ФГ «Віра Вікторія», що зареєстровано 25.11.2010 року (т.2 а.п.156), вилучене протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 01.09.2014 року (т. 2 а.п.28-163), з тих підстав, що ухвалами слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2014 року (т.1 а.п.48), від 07.08.2014 року (т. 2 а.п.133-134), від 08.06.2014 року (т. 1 а.п.144-146), від 08.08.2014 року (т. 1 а.п.154) тимчасовий доступ до речей і документів надано слідчому ОСОБА_47 , а фактично цю процесуальну дією вчинила інша особа, не зазначена в ухвалі слідчого судді, - о/у ДЗБЕП ОСОБА_48 , тобто з порушенням приписів ухвал слідчих суддів та приписів ст. 165 КПК України, що охоплюється п. 1 ч. 2 та ч.3 ст. 87 КПК України.

Відповідно до положень ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 223 КПК України).

У ч.2 ст.40 КПК України визначені повноваження слідчого, відповідно до яких слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених КПК України; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках встановлених КПК України; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.

Під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого (ч. 2 ст. 41 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.41 КПК України доручення слідчого, дізнавача, прокурора щодо проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій є обов`язковими для виконання оперативним підрозділом.

В матеріалах кримінального провадження міститься доручення в порядку ст. 40 КПК України слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_47 (т. 1 а.п.54, 161) на виконання співробітниками УДСБЕЗ УМВС України в Кіровоградській області ухвал слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів.

Отже, отримання доказів під час тимчасового доступу до речей і документів, з процесуальним оформленням протоколів від 18.06.2014 року (т.1 а.п.55-75), від 29.08.2014 року (т.1 а.п.189-243), від 01.09.2014 року (т.2 а.п.192-216), від 03.09.2014 року (т. 2 а.п.230-250), від 26.08.2014 року (т. 1 а.п.162-188), від 01.09.2014 року (т.2 а.п.28-163), відповідає порядку, встановленому КПК України, здійснено без порушень прав та свобод людини, з дотриманням гарантій, встановлених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, що узгоджується з позицією Верховного Суду згідно якої виконання оперативним співробітником доручень слідчого в порядку ч. 2 ст. 40 КПК України, в тому числі й ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів не вказує на те, що ця дія проведена неуповноваженою особою. За наявності письмового доручення, під час його виконання, співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого( у справі № 279/6569/13-к, постанова від 16.03.2021 року).

Суд не бере до уваги з наведених вище підстав доводи захисту про визнання очевидно недопустимими доказами: висновок експерта від 16.06.2014 року №155 (т. 1 а.п.28-33); висновок експерта від 11.07.2014 року №181 (т. 1 а.п.79-87); висновок експерта від 04.09.2014 року №239 (т. 2 а.п.18-22); висновок комплексної комісійної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №20/772/773 від 30.04.2015 року (т. 4 а.п. 149-164), для проведення цих судових почеркознавчих і технічних експертиз використовувалися вільні зразки підписів ОСОБА_7 , які знаходяться в реєстраційних документах ФГ «Ткач Анатолій Павлович», які отримані на підставі протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 18.06.2014 року (т.№1 а.п.55-75), неуповноваженою особою. Крім того суд відзначає, що висновок комплексної комісійної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №20/772/773 від 30.04.2015 року (т. 4 а.п. 149-164) отримано під час судового розгляду кримінального провадження по суті за клопотанням сторони захисту, які не оспорювали та визнали такі докази допустимими. На виконання ухвали суду від 08.04.2015 року, потерпілий ОСОБА_8 надав оригінали документів:договору позики №27/12-1 від 27.12.2012 року та розписка від 27.12.2012 року (т.№4 м.к.п.116). За добровільною згодою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відібрав у нього зразки відбитків печатки і особистого підпису (т. 4 а.п.117-146), крім того на дослідження суд надав експертам оригінали документів: - договору позики №27/12-1 від 27.12.2012 року та розписка від 27.12.2012 року, надані потерпілим ОСОБА_8 ; матеріали кримінального провадження в 5 (п`яти) томах, в тому числі й зразки відбитків печатки і особистого підпису ОСОБА_7 , надані добровільно обвинуваченим.

Щодо доводів захисту про визнання очевидно недопустимим доказів копії договору позики №27/12-1 від 27.12.2012 року (т. 1 а.п.17); копії розписки від 27.12.2012 року (т. 2 а.п.20); копії квитанції до прибуткового касового ордеру №20 від 27.12.2012 року (т. 2 а.п.52), обґрунтовуючи тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні оригінали даних документів, а отже дані документи не відкривалися обвинуваченому ОСОБА_7 в порядку ст. 290 КПК України. При цьому суд відзначає, що оригінали вказаних документів перебували у розпорядженні як органів досудового розслідування, так і суду, є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні та перебувають у потерпілого ОСОБА_8 , що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, згідно якої на підставі статей 3, 56 КПК України потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази, і не тільки суду. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згодний надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 КПК України для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них , викладеній у провадженні № 41-655ск20, постанова від 11.02.2020 року, а також Постанові ОП ККС ВС у провадженні №51-218км19, постанова від 27.01.2020року. Добровільне надання доказів учасником провадження не потребує їх «легалізації» шляхом тимчасового до них доступу, як і істотних порушень при складенні протоколу огляду вказаних документів (т. 1 а.п. 16,49) судом не встановлено.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що після ознайомлення з усіма матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, без обмеження часу, в тому числі з належно завіреними копіями договору позики від 27.12.2012 року № 27/12-1 та розписи від 27.12.2012 року, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник не заявляли клопотання про ознайомлення із оригіналами цих документів, не ставили під сумнів відповідність копій оригіналам цих документів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду згідно якої ч.3 ст. 290 КПК України на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися із речовими доказами (у разі виявлення ними бажання), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності ініціативи (клопотання ) сторони про ознайомлення із речовими доказами.

Таким чином, суд вважає, що копії : - договору позики №27/12-1 від 27.12.2012 року; - розписки від 27.12.2012 року; - квитанції до прибуткового касового ордеру № 20 від 27.12.2012 року, наявні в матеріалах кримінального провадження є допустимими доказами, так як оригінали цих документів, відповідно до положень ст. 55, 56 КПК України добровільно видані потерпілим ОСОБА_8 , а отже здобуті слідчим у спосіб та в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 93 КПК України. Після належного виконання слідчим вимог ст. 104, 237,110 КПК України, визнанні речовими доказами документи, були повернуті ОСОБА_8 на підставі заяви потерпілого з дотриманням положень ч. 1-3 ст. 100 КПК України. Під час відкриття матеріалів кримінального провадження, слідчим дотримано вимог ст. 290 КПК України.

Разом з цим, враховуючи те, що експертам для дослідження надавалися оригінали : договору позики №27/12-1 від 27.12.2012 року та розписки від 27.12.2012 року, про що аналіз дано вище, вважаю, що : висновок експерта від 16.06.2014 року №155 (т. 1 а.п.28-33); висновок експерта від 11.07.2014року №181 (т. 1 а.п.79-87); висновок експерта від 04.09.2014 року №239 (т. 2 а.п. 18-22); висновок комплексної комісійної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №20/772/773 від 30.04.2015 року (т. 4 а.п.149-164), є допустимими, належними, достовірними доказами, які відповідають вимогам ст.84,85,86 КПК України.

Доводи сторони захисту визнати очевидно недопустимими доказами :лист Головного управління держземагенства у Кіровоградській області відділу держземагентства

у Маловисківькому районі (т. 1 а.п.112-113); лист, яким отримані від Маловисківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області копії реєстраційної справи (т.1 а.п.116-124); лист від 21.08.2014 року Держсільгоспінспекції про надання інформації про сільськогосподарську техніку, зареєстровану за ФГ «Віра Вікторія» (т.1 а.п.125), посилаючись на те, що зазначені документи містять банківську і комерційну таємницю, а тому їх необхідно було отримати шляхом тимчасового доступу до речей і документів, а не за запитом неуповноважених осіб оперативного підрозділу УДСБЕЗ УМВС, суд не бере до уваги, так як відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Наведеною нормою кримінального процесуального закону України встановлено не тільки примусовий, але й добровільний порядок збирання доказів. Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься доручення в порядку ст. 40 КПК України слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_47 (т. 1 а.п.9) про доручення співробітникам УДСБЕЗ УМВС України в Кіровоградській області отримати належним чином завірені копії установчих, фінансових, статистичних документів.

За таких обставин, витребування і отримання від Головного управління держземагенства у Кіровоградській області відділу держземагенства у Маловисківькому районі (т. 1 а.п.112-113), від Маловисківської ОДШ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області копії реєстраційної справи (т.1 а.п. 116-124) та від Держсільгоспінспекції інформації про сільськогосподарську техніку, зареєстровану за ФГ «Віра Вікторія» (т. 1 а.п. 125) є законним, а отримані відомості відносяться до установчих документів, до інформації за встановленими формами державної звітності, а тому не становлять комерційну таємницю згідно Постанова Кабінету Міністрів України від 09.08.1993 року № 611 «Про перелік відомостей, що не становлять комерційної таємниці».

Згідно постанови Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 554/2412/16-к (провадження № 51-2803км18) об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 191 КК, полягає у привласненні чи розтраті винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, внаслідок наданих йому повноважень щодо цього майна, або ж привласненні, розтраті чи заволодінні майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Згідно з приміткою 1 до ст. 364 КК службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом. Під організаційно-розпорядчими функціями розуміється здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Адміністративно-господарські обов`язки це обов`язки з управління або розпорядження державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо).

При кримінально-правовій оцінці діянь, які одночасно посягають і на власність, і на належний порядок здійснення службової діяльності, слід виходити передусім із головного об`єкта конкретного посягання, визначившись із метою, мотивом злочинного діяння, спрямуванням основних зусиль винного та врахувавши законодавчо встановлені ознаки відповідних злочинів. При цьому, якщо зловживання службовою особою своїм службовим становищем виступає способом заволодіння майном, при якому винний незаконно обертає його у свою власність, використовуючи своє службове становище як спосіб такого заволодіння, то має місце спеціальний склад службового зловживання, який належить кваліфікувати за статтею 191 КК України. При цьому відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності", для відповідальності за заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем немає значення, чи було таке майно ввірене винній особі або перебувало в її законному віданні.

Обов`язковою умовою об`єктивної сторони у даному випадку є заволодіння грошовими коштами.

Таким чином, отримання грошових коштів під умовою виконання зобов`язання, яке в подальшому не було виконане, може кваліфікуватися як заволодіння, лише в тому випадку, коли особа ще в момент заволодіння грошима не мала наміру виконувати взяте на себе зобов`язання.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні наведено визначення терміну господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Внаслідок одержаної позики, повинні були бути збільшені активи ФГ «Ткач Анатолій Павлович». Первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. У даному конкретному випадку оригінал квитанції № 20 від 27.12.2012 року до приходного касового ордеру ФГ «Ткач Анатолій Павлович» має всі ознаки первинного бухгалтерського документу.

За приписами статті 8 цього Закону, питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Оскільки, в ФГ «Ткач Анатолій Павлович» не було працюючих касира/бухгалтера, тому всю: повноту своєчасність і правильність обліку і фінансової звітності покладається виключно на голову господарства, тобто обвинуваченого, який не забезпечив організацію бухгалтерського обліку, оскільки предмет позики він не оприбуткував, в касову книгу не вніс, у звітних та статистичних деклараціях активів, не відобразив.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Частиною 2 вказаної норми передбачені обов`язкові реквізити первинних документів, а саме: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Оригінал квитанції № 20 від 27.12.2012 року до прибуткового касового ордеру згідно якого, фермерське господарство «Ткач Анатолій Павлович» прийняло від ОСОБА_8 позику в розмірі 2120000,00 гривень, відповідає усім вищеперерахованим вимогам, тобто є належним, допустимим і достовірним доказом, як того вимагають умови ст. 84-86 КПК України.

Тотожні вимоги містить і пункт 1.2 Постанови Національного Банку України, від 15.12.2004, № 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" (далі Положення) касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , як керівник очолюваного ним господарства, умисно вчинив всі ознаки об`єктивної сторони інкримінованого йому злочину, так як не забезпечив повного, своєчасного оприбуткування, а також обліку і декларування збільшення обсягу активів підприємства, фактично не використав грошову позику в інтересах господарства. Його умисні дії свідчать, що ОСОБА_7 у момент заволодіння грошовими коштами потерпілого, заздалегідь планував обернути їх на свою користь для задоволення власних потреб, без наміру їх повернення та виконання грошового зобов`язання. В податковій звітності господарства ФГ «Ткач Анатолій Павлович», не відображено збільшення активів господарства за рахунок отриманої позики, що повинні бути задекларовані до Маловисківської ОДПІ, тобто останній заздалегідь мав умисел на заволодіння коштами ОСОБА_8 .

Діючи умисно, ОСОБА_7 створив видимість оприбуткування вказаних коштів до каси господарства, для чого оформив і видав потерпілому квитанцію до прибуткового касового ордеру № 20 від 27.12.2012 року про прийняття позики. Підсудний, заволодівши коштами потерпілого по договору позики від 27.12.2012 року, не оприбуткував їх, не використав в інтересах господарства, а залишив їх собі. Крім того, з показань потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_20 , наданих в суді, убачається, що ОСОБА_7 не тільки не виконав умов взятих на себе зобов`язань, але й ухилявся від зустрічей з потерпілим. З метою заволодіння коштами потерпілого, обвинувачений приховав від ОСОБА_8 факт відсутності у нього касира, дії якого за дорученням ОСОБА_7 свідомо виконувала дружина підсудного, поставивши власноруч підпис в графі «касир» про отримання коштів в оригіналі квитанції до прибуткового касового ордеру.

Проведені в цьому кримінальному провадженні спеціальні дослідження вказують про автентичність відтиску печатки ФГ « ОСОБА_7 » на оригіналі договору, а також у розписці та первинному бухгалтерському документі, яким є прибутковий касовий ордер за 27.12.2012 року. Стороною захисту не подано доказів втрати зазначеної печатки підприємства, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі обвинуваченого.

Тотожні висновки експертиз розповсюджуються й на підпис та рукописний текст особисто виконаний обвинуваченим ОСОБА_7 , а саме на: оригіналі договору, а також виконаний ним особисто текст розписки та підпис у прибутковому касовому ордері за 27.12.2012 рік, таким чином підпис голови господарства та відтиски печатки цього ж суб`єкта господарювання у сукупності та взаємному зв`язку доводять досягнення домовленостей між позичальником та позикодавцем по всім істотним умовам угоди, зокрема фактичну передачу готівкових коштів від потерпілого до обвинуваченого, який діяв від імені фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович», як його голова.

Сукупність приведених обставин документально підтверджує досягнення контрагентами угоди по всім істотним умов договору позики, повним виконанням потерпілим умов угоди, фактичну передачу коштів від потерпілого до обвинуваченого. Таким чином, доведеною є обов`язкова умова об`єктивної сторони пред`явленого обвинувачення - заволодіння грошовими коштами.

Станом на 27.12.2012 року, на підставі частин 2-3 ст. 4 Закону України «Про фермерське господарство» та змісту пунктів 1.1., 1.5., 3.4. статуту фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович», ОСОБА_7 є службовою особою суб`єкта підприємницької діяльності, ФГ « ОСОБА_7 ». У день отримання обвинуваченим позики, останній був засновником і головою фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович», на якого покладені обов`язки з виконання організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій - службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими обов`язками, тобто суб`єктом злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Згідно ч.2 ст.24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Обвинувачений ОСОБА_7 з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 - предметом позики, умисно використав займане ним службове становище, створив удаваність законності обертання коштів на свою користь, що свідчить про заздалегідь відсутність наміру виконувати взяте на себе зобов`язання.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що у період з 07.03.2006 року по 27.12.2012 року ОСОБА_7 постійно перебував, та продовжує займати посаду голови господарства. ( т.1 а.к.п. 68) Вік ОСОБА_7 , його професійний досвід та ділові навики давали йому можливість чітко усвідомлювати, що ФГ « ОСОБА_7 », станом на 27.12.2012 року в умовах реального часу не мало фінансової можливості забезпечити проведення господарських операцій, спрямованих на організацію сільськогосподарського виробництва, так як господарство не мало у власному розпорядженні: земель цільового призначення, кваліфікованих трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності. Таким чином доведено, що на момент заволодіння коштами потерпілого, підсудний передбачав та не мав наміру повертати позику позикодавцеві. Бажав настання таких суспільно-небезпечних наслідків, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тобто заволодів коштами з прямим умислом.

Не відповідають дійсності припущення ОСОБА_7 який стверджує, що за умов отримання ним 27.12.2012 року позики від ОСОБА_8 , він обов`язково б оприбуткував гроші в касі очолюваного ним фермерського господарства. Так, він не надав документального підтвердження внесенню ним до каси очолюваного господарства будь-яких грошових коштів по попереднім договорам позик, а також відсутнє їх декларування у податковій звітності. Такі дії обвинуваченого свідчать виключно про системність порушень фінансової дисципліни, а не безгрошовість правочину за договором позики від 27.12.2012 року.

Слушними є твердження потерпілого, що ОСОБА_7 в момент заволодіння грошима хотів їх привласнити та не мав наміру виконувати взяте на себе зобов`язання, а також, що укладання договору позики з наступною передачею підсудному грошових коштів, стало можливим виключно через зловживання ОСОБА_7 , як службовою особою своїм службовим становищем за наявності таких передумов: ОСОБА_7 тривалий час був знайомим з потерпілим, а також засновником і головою фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович»; неодноразово виконував перед потерпілим минулі договірні зобов`язання; повертав грошові позики; обвинувачений переконав потерпілого у наявності очолюваного ним господарства посівних площ і сільськогосподарської техніки для забезпечення здійснення рослинництва, тобто фінансової спроможності повернути позику. Крім того, 26.01.2010 року ОСОБА_8 зареєстрував приватне підприємство «Кіровка Агро», засновником якого є ОСОБА_8 , а директором - син підсудного, ОСОБА_29 , з яким вони були раніше пов`язані спільною господарською діяльністю та планують спільний розвиток цього сільськогосподарського підприємства. Умовою передачі коштів фермерському господарству, став підпис ОСОБА_7 , як голови господарства та його дружини, яка була представлена касиром господарства і поставила власноруч підпис на квитанції № 20 від 27.12.2012 до прибуткового касового ордеру ФГ « ОСОБА_7 » про отримання господарством 2120000,00 грн.

Під час судового розгляду судом досліджено роздруківку телефонних з`єднань родини обвинуваченого, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_20 за 27 грудня 2012 року.

Роздруківка з`єднань абонентів мобільного зв`язку є формою документального підтвердження виду та обсягу виконання умов договору з надання телекомунікаційних послуг між оператором та абонентом. Цей документ містить данні про: номер сім-карти, номери вхідних і вихідних дзвінків та повідомлень, дату і час дії, тривалість та місцезнаходження апарату стільникового зв`язку. При цьому, необхідно акцентувати увагу на тому, що жодна сторона кримінального провадження не довела, що 27.12.2012 року позичальник та члени сім`ї ОСОБА_7 мали при собі апарати стільникового зв`язку (мобільні телефони). Крім того, наявність або відсутність мобільного телефону не впливає на дійсність договору позики, тому цей вид доказу є неналежним у розумінні положень ст. 85 КПК України. Надання послуг операторів мобільного зв`язку є самостійною цивільно-правовою угодою, що не залежить і не впливає, а насамперед, не спростовує неодноразово висловленої Верховним Судом України правової позиції, що доказом фактичного отримання коштів є первинний бухгалтерський документ, яким у даному випадку, є оригінал виданої та посвідченої ОСОБА_7 квитанції до прибуткового касового ордеру № 20 від 27.12.2012 року, підписаного власноруч обвинуваченим та посвідчений відтиском печатки фермерського господарства «Ткач Анатолій Павлович», яку він видав, як голова очолюваного ним господарства.

Відсутність у підписанта в момент укладання договору позики від 27.12.2012 року апарату стільникового зв`язку, не впливає на права та обов`язки для: позикодавця і позичальника та не спростовує реальності факту отримання коштів підсудним. Не звільняє ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, а зайвий раз переконує суд, що обвинувачений завчасно ретельно планував злочин, оскільки всі члени родини ОСОБА_7 могли залишити власні мобільні телефони за місцем їх постійного проживання.

Час та місце вчинення злочину (27.12.2012 року) визначено на підставі сукупності різних видів об`єктивних і неупереджених доказів, як-то: зміст договору і розписки, а також висновок експерта: (т.4 а.к.п. 149-158) у частині: «в рукописному тексті розписки присутні виправлення літер у словах «двадцять» та «грудня», внесені виконавцем тексту у зв`язку із звичайними граматичними помилками». З цього слідує, що ОСОБА_7 27.12.2012 року свідомо виправив дату, що переконує у правильності насамперед для нього, дня і місяця укладання договору і спростовує припущення захисту про можливу наявність заздалегідь заготовлених пустих бланків паперу з текстом і відтиском печатки господарства, примусу, погроз, насильства.

Час і місце вчинення злочину також підтвердив допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , який надав суду показаннями, що є послідовними, логічними і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, тобто відсутні підстави сумніватись в їх достовірності.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. (ст.85 КПК України). На підтвердження безгрошовості договору позики, сторона захисту надала: договір позики №14/04 від 14.04.2009 року укладений між ОСОБА_8 та ФГ «Ткач А.А.» в особі ОСОБА_7 на суму 225 000,00 грн.; договір позики №21/10 від 21.10.2009 року укладений між ОСОБА_8 та ФГ «Ткач А.А.» в особі ОСОБА_7 на суму 225 000,00 грн.; договір позики №8/12-10 від 08.12.2010 року укладений між ОСОБА_20 та ФГ «Ткач А.А.» в особі ОСОБА_7 на суму 1 752 000,00 грн. Перелічені угоди є неналежним доказом у частині безгрошовості оспорюваної угоди, оскільки не врегульовують спірні правовідносин та не стосуються істотних умов договору позики за 27.12.2012 року, тобто не мають відношення до предмету доказування. (т.5 а.к.п.156-161)

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26.06.2014 року за позовом ОСОБА_8 до ФГ «Ткач А.А.» про стягнення з вказаного ФГ «Ткач А.П.» грошових коштів в сумі 1 920 000,00 грн. по договору №27/12 від 27.12.2012 року було скасовано, не може мати юридичних наслідків і при доказуванні до уваги не приймається. (т.3 а.к.п.82)

Двадцять бланків видаткових касових ордерів на 10000,00 грн. кожен, не відносяться до офіційних та належно оформлених первинних документів бухгалтерської звітності, так-як у них не зазначено правових підстав для початку їх заповнення, а також відсутній період та контрагенти, сумнівний підпис. Ці документи не створюють юридичних наслідків, так як бухгалтерські проводки не відображені в касовій книзі та журналах бухгалтерського обліку. Наведені істотні недоліки вказують про недостовірність не заповнених бланків, тому вони не можуть бути використані при доказуванні. Тотожні висновки розповсюджуються і на рукописні математичні розрахунки невідомого автора. (т. 5 а.к.п. 166 та 167-180)

Розписки ОСОБА_8 від 02.10.2009 про отримання частини грошових коштів від ФГ «Ткач А.П.» на виконання умов договору №14/04 від 14.04.2010 року 135 тис. грн.; розписка ОСОБА_8 від 13.10.2010 про отримання грошових коштів від ФГ «Ткач А.П.» на виконання умов договору №21/10 від 21.10.2010 року в повному обсязі; розписка ОСОБА_8 від 02.11.2011 про отримання грошових коштів від ФГ «Ткач А.П.» в сумі 85 тис. грн. в розрахунок боргу ОСОБА_20 ; розписка ОСОБА_20 від 07.12.2012 про отримання грошових коштів від ФГ «Ткач А.П.» на виконання умов договору №08/12 від 08.12.2010 року в повному обсязі; (т. 5 а.к.п. 156-161)

Якщо обвинувачений стверджує, що помилився в розрахунку і сплатив зайві грошові кошти, останній вправі вимагати їх повернення, а не припускати про безгрошовість, примус, погрози, тощо.

Крім того, в ході судового розгляду стороною захисту надано суду для огляду копії справи № 2/404/68/13 за позовом ОСОБА_20 до ТОВ « Бобринець Агро» про стягнення боргу у сумі 285000грн. (а.с. 41-61т.11), копію кримінальної справи № 404/2404/14к по обвинуваченню ОСОБА_49 за ст. 190 ч.2, 358 ч.1, 358 ч.4 КК України (а.с. 62-92 т.11), цивільної справи № 404/2884/14-ц за позовом ОСОБА_8 до ФГ ОСОБА_7 про стягнення боргу 1920 000 грн. (а.с.93-107 т.11), як посилання сторони захисту, що потерпілий не мав грошових коштів для надання їх ОСОБА_7 , суд не бере до уваги як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

При наданні правової оцінки заявленим стороною захисту запереченням, щодо безгрошовості та недійсності договору позики від 27.12.2012 року, в основу доказування суд покладає вимоги п.2 ч.1 ст.208 ЦК України, про те, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином, ОСОБА_7 , як позичальник та обвинувачений у цьому кримінальному провадженні, не надав належних та допустимих письмових доказів безгрошовості договору позики за 27.12.2012 року. У свою чергу, працевлаштування дружини потерпілого та притягнення осіб до кримінальної відповідальності за заявою потерпілого, відноситься до правомірних дій, тому не повинні хибно тлумачитись підсудним як привід для його: обману, чи насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або впливу тяжкої обставини, як-то зазначено у розумінні ст.1051 ЦК України. За таких умов безгрошовість, обман, насильство, зловмисна домовленості представника позичальника з позикодавцем або вплив тяжкої обставини, за договором позики від 27.12.2012 року, залишається тільки усними сумнівами підсудного.

Суд критично сприймає останню версію обвинуваченого про вимушеність підписання ним з потерпілим договору позики від 27.12.2012 року, оскільки за умовами попереднього договору позики № 8/12-10 від 08.12.2010 року ФГ «Ткач Анатолій Павлович» в особі ОСОБА_7 отримав грошові кошти не від потерпілого, а від ОСОБА_20 (т. 1 а.к.п. 26). Тобто попередні боргові зобов`язання ОСОБА_50 не були пов`язані з ОСОБА_8 , відтак у потерпілого не могло існувати передумов для примусу.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що 29.03.2014 року заступник голови ФГ ОСОБА_7 , ОСОБА_29 звертався до УБОЗ УМВС Українив Кіровоградській області із заявою про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_22 шахрайським шляхом намагаються заволодіти пакетом документів на повне право власності ФГ ОСОБА_7 , яке належить батькові заявника. 30.04.2014 року постановою слідчого СВ Маловисківського РВУ МВС України в Кіровоградській області ОСОБА_51 від 30.04.2014 року кримінальне провадження № 0000312 від 30.04.2014 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення ( а. с. 181 т.5). Суд відмічає, що сам ОСОБА_7 не звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою протягом досудового слідства та судового розгляду справи, а тому його пояснення в цій частині є необґрунтованими та суд розцінює як намагання уникнути відповідальності.

Вказані докази натомість свідчать про те, що ОСОБА_7 як голова фермерського господарства дійсно на протязі тривалого часу співпрацював із ОСОБА_8 та ОСОБА_20 , отримуючи у борг грошові кошти від останніх, а також повертав за борговими розписками, в яких як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_20 розписувались про отримання боргів за позикою, тобто скористався попередньою позитивною співпрацею між ними.

Дійсна шкода від злочину була завдана ОСОБА_8 , тому він є потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Для правильної кваліфікації злочину за ст. 191 КК України, достатньо встановити таку складову об`єктивної сторони злочину - кваліфікуючу ознаку, як «чуже майно», при цьому не є визначальним буде це юридична, або фізична особа. Головне, у кого ОСОБА_7 умисно заволодів чужим майном, внаслідок чого завдав шкоду від злочину.

ОСОБА_7 припускає, що підставою для вимушеного підписання ним договору позики від 27.12.2012 року стало притягнення до кримінальної відповідальності інших боржників потерпілого. Такі твердження сторони захисту не відповідають дійсності, не підтверджуються доказами, оскільки проведення кримінального провадження щодо іншої особи розпочато задовго після підписання договору позики від 27.12.2012 року. Ця невідповідність повністю викриває ОСОБА_7 у неправдивості припущень щодо примушування його ОСОБА_8 до підписання договору позики від 27.12.2012 року.

Крім того при оцінці доводів сторони захисту про необхідність допиту свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_28 , ОСОБА_20 , які б підтвердили удаваність правочину, суд враховує висновок ВП ВС, викладений у постанові від 13.09.2023 року у справі № 369/7355/21, провадження № 61-992св23, … оскільки відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Показаннями свідків не може доводитися факт укладення між сторонами договору позики та виконання зобов`язання за ним.

Аналізуючи зібрані та безпосередньо досліджені в судовому засіданні по кримінальному провадженню докази в їх сукупності, суд вважає повністю доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_7 , так як він є суб`єктом злочину, оскільки вчиняв дії від імені господарства, головою якого являвся, такі його умисні дії були спрямовані на заволодіння грошовими коштами потерпілого, та обертання їх на свою користь для задоволення власних потреб, при цьому останній на момент заволодіння заздалегідь знав, що кошти не поверне, що підтверджує прямий умисел і корисливий мотив. При цьому, припущення обвинуваченого про те, що він не підписував договір, розписку та квитанцію, а також не брав коштів від ОСОБА_8 , суд оцінює критично, як спробу уникнути відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Суд взяв до уваги, що після одержання грошових коштів від ОСОБА_8 з ФГ « ОСОБА_7 » були переоформлені на користь ФГ «Віра Вікторія», головою якого є його дружина - ОСОБА_28 основні засоби виробництва (сільськогосподарські угіддя, трактор). Ця обставина вказує на умисну злочинну поведінку обвинуваченого, який скориставшись своїм службовим становищем, заздалегідь планував заволодіння коштами ОСОБА_8 .

В судовому засіданні від 16 вересня 2016 року, прокурор надав всім учасникам кримінального провадження постанову від 01 червня 2016 року про відмову від підтримання державного обвинувачення. Відповідно до ст. 340 КПК України, після відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді, потерпілий висловив згоду на підтримання тотожного обсягу й редакції висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тому за правилами частин 3 і 5 цієї статті, кримінальне провадження з відповідним обвинуваченням набуло статусу приватного та продовжено і завершено за процедурою приватного обвинувачення.

Діючи в межах підтриманого потерпілим приватного обвинувачення, суд визнав доведеною вину ОСОБА_7 за ч.5 ст.191 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд згідно ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_7 вчинив (ст.12 КК України) особливо тяжкий, закінчений, умисний, корисливий злочин, вчинений службовою особою.

Як особа, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується виключно позитивно, (т.3 а.к.п. 51), на обліках у лікарів: психіатра і нарколога, не перебуває, осудний (т.3 а.к.п.53,55), хворіє на ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу (т.3, а.к.п.32). До кримінальної відповідальності притягується вперше, має родину, постійне місце проживання і реєстраційного обліку, працевлаштований, є особою пенсійного віку. Вину по пред`явленому обвинуваченню, заперечує, наслідків суспільної небезпеки від власної протиправної поведінки не усвідомлює, не відшкодував збитків від злочину.

Відсутні обставини, що пом`якшують чи обтяжують призначення покарання ОСОБА_7 .

Покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчинення нових злочинів.

При призначенні покарання, застосовуються ст.55, 59 КК України щодо позбавлення права обвинуваченого обіймати певні посади та займатися певною діяльністю, а також конфіскація усього майна належного ОСОБА_7 на праві приватної власності. Такі обов`язкові додаткові види покарання, наявні в санкції доведеного обвинувачення та застосовуються відносно ОСОБА_7 , який умисно вчинив особливо тяжкий злочин пов`язаний з посадою особи, та із заняттям нею певною діяльністю, а також з наявним корисливим мотивом.

Доведена вина ОСОБА_7 у вчиненні ним особливо тяжкого злочину та наявний особливо великий розмір невідшкодованих збитків. Враховується й похилий вік та хронічні захворювання обвинуваченого, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання. З цих міркувань суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 мінімальний розмір покарання у межах санкції статті у виді позбавлення волі з його реальним виконанням та позбавленням права займатись діяльністю пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, з конфіскацією усього майна належного йому на праві приватної власності.

Перераховані обставини виключають можливість застосування до підсудного положень ст. 69, 75 КК України.

У даному кримінальному провадженні потерпілим було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 грошових коштів в еквіваленті 265000 доларів США, що за курсом НБУ (36,5616 грн. за 1 долар США ) становить 9 688 824 грн. У ході судового розгляду ОСОБА_8 змінив заявлений цивільний позов, пославшись на висновок КЦС ВС у постанові від 5.07.2017 року у справі №6-1032 цс17, згідно якої гроші (кошти) є різновидом майна. А тому вважає, що у цій справі під шкодою, що завдана майну , необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки гроші, якими протиправно заволодів ОСОБА_7 , з моменту їх втрати 27.12.2012 р. і на час вирішення спору судом при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність. Реальна вартість втрачених коштів з 2012 року до даного часу значно збільшилася. Крім того, він був позбавлений протягом тривалого часу права розпорядження належними грошовими коштами. Інфляція це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Згідно з ст.1 закону індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому іншого порядку компенсації грошей (коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством не передбачено. Враховуючи положення ч.3 ст.22 ЦК, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, а також аналізуючи зміст ч.2 ст.1192 ЦК «реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи», необхідно дійти висновку про те, що юридична або фізична особа відшкодовує завдану шкоду з урахуванням установленого індексу інфляції. Завдані збитки є втратами, які за розміром є більшими, ніж сума коштів, якими заволодів ОСОБА_7 , оскільки купівельна вартість коштів зменшилась. З огляду на викладене у конкретній справі обсяг збитку необхідно визначити з урахуванням установленого індексу інфляції. Зважаючи на положення ст.41 Конституції, ст.1 Першого протоколу до конвенції, стст.22, 1192 ЦК, у нього є законні сподівання на відшкодування шкоди, яку було завдано. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 8 лютого 2018 року у справі №662/928/15ц. Загальний індекс інфляції за період з січня 2013 року по вересень 2023 року 3.95 грн. Загальний розмір збитків = 2 120 000,00 х 3.95234494 = 8 378 971,28 грн. Таким чином загальні збитки, спричинені злочином становлять 2120000 грн. коштів, якими заволодів ОСОБА_7 , та 6 258 971,28 грн. збитків через інфляцію. На підставі викладеного, керуючись ст. 127, 128 КПК України, ст.1166, 1192 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь завдану його діями майнову шкоду в розмірі 8 378 971, 28 гривень.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_8 та був змінений 31.10.2023 року (т.4 а.к.п.17, т.13 а.к.п.81-92) підлягає задоволенню з наступних підстав: шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. (ст.1177 ЦК України) Таким чином компенсація шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення повинна бути здійснена на загальних підставах відповідальності за завдану майнову шкоду, за умовами яких: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України).

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. При цьому суд враховує п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009 року № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності", що розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді.

Метою злочинного посягання були грошові кошти (предмет договору позики), розмір яких відповідно до умов пункту 3.2. договору позики від 27.12.2012 року, визначений в 2 120 000 грн., при цьому суд враховує, що ОСОБА_7 отримав вказані грошові кошти за договором позики.

Таким чином з ОСОБА_7 , як з винної особи на користь цивільного позивача підлягають відшкодуванню завдані злочином збитки в розмірі 2 120 000грн., а крім того інфляційні втрати за період з січня 2013 року по вересень 2023 року, що складає 6258971, 28 грн., підстав для застосування позовної давності до інфляційних витрат судом не встановлено.

Згідно ст.124 КПК України, з ОСОБА_7 на користь держави підлягають стягненню фактично понесені і документально підтвердженні процесуальні витрати по кримінальному провадженню на залучення експертів на загальну суму 10626 грн. 64 коп. (т.1.а.к.п.41, 97; т.2 а.п.26, т.4 а.п.64).

Долю речових доказів по кримінальному провадженню, вирішити за правилами ст.100 КПК України.

З огляду на перераховані обставини, керуючись ст.369-374 КПК України, суд

Ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та призначити йому покарання за ч.5 ст.191 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 2 (два) роки, з конфіскацією усього майна належного йому на праві приватної власності.

Строк додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, слід рахувати з моменту відбуття основного покарання.

ОСОБА_7 в строк відбування покарання зарахувати один день перебування його під вартою - 28.11.2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На період апеляційного оскарження вироку суду, залишити без змін раніше застосований ОСОБА_7 запобіжний захід,- заставу.

Після набрання вироком законної сили, грошову заставу в розмірі 100000 (сто тисяч гривень) грн., що внесла ОСОБА_28 за ОСОБА_7 , на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.11.2014 року на розрахунковий рахунок 0784, отримувач коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області , банк отримувача ГУ ДКСУ в Кіровоградській області МФО 823016, - повернути заставодавцю, - ОСОБА_28 .

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 8 378971, 28 грн. майнової шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 10626 грн. 64 коп. процесуальних витрат на залучення експертів по кримінальному провадженню.

Речові докази по кримінальному провадженню: оригінал договору позики №27/12-1 від 27.12.2012 року, оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру №20 від 27.12.2012 року, та розписку від 27.12.2012 року, що передані на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , залишити йому, як власнику.

На вирок може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кіровський районний суд міста Кіровограда. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Головуюча суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3