Дата документу 19.12.2023 Справа № 336/9426/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1387/23 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/9426/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.186 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2023 року,яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Успенівка Бердянського району Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 30.07.2023 року приблизно об 11.30 годині, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, знаходячись по вул.Чарівній, 155-а у м.Запоріжжі у приміщенні перукарні «Харизма», шляхом вільного доступу, відкрито викрав належне ОСОБА_9 майно та грошові кошти, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3 085,50 гривень.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання. Свої вимоги мотивувала тим, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Судом першої інстанції не було взято до уваги усі обставини, які пом`якшують покарання. Зокрема, ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, надавав у судовому засіданні пояснення щодо обставин вчинення злочину, неодноразово щиро вибачився перед потерпілою, яка на суворому покаранні не наполягала. Захисник посилається на те, що районним не було враховано відсутність у обвинуваченого можливості повернутися до населеного пункту за місцем реєстрації, оскільки дана територія є тимчасово окупованою, та неможливість оформлення статусу ВПО для отримання фінансової допомоги від держави. Крім того, ОСОБА_8 не перебуває на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога. Відтак, з урахуванням вказаних обставин захисник вважає необхідним застосування до обвинуваченого більш м`якого покарання.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги захисника та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі захисника про несправедливість призначеного судом покарання, то вони є слушними з огляду на наступне.

Положеннями ч.2 ст.50 КК регламентовано, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети вказаного заходу примусу та з урахуванням визначених ст.65 КК загальних засад призначення покарання, воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Окремим проявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Вказане означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Проте, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі вказаному критерію достатності (співмірності) відповідає не в повній мірі.

Під час призначення покарання обвинуваченому районним судом не достатньо враховано конкретні обставини кримінального провадження, та відомості, які характеризують винного і відображають його ставлення до скоєного.

Зокрема, передбачений ч.4 ст.186 КК злочин обвинуваченим було вчинено без застосування насильства або погрози його застосування. ОСОБА_8 повністю визнав свою винуватість, що було визначено районним судом як обставину, яка пом`якшує покарання. Обвинувачений вибачився перед потерпілою, остання не наполягала на призначенні йому суворого покарання. Цивільний позов заявлено не було. Жодних обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченого, у даному провадженні не встановлено.

Водночас колегія суддів зважає й на співвідношення загального розміру завданої злочином шкоди у сумі 3 085,50 гривень, та залишку невідшкодованої суми 280,00 гривень.

Судова колегія не погоджується з мотивами відхилення районним судом під час призначення покарання обвинуваченому обставин часткового відшкодування ним завданої шкоди.

Апеляційний суд зауважує, що місце реєстрації та проживання ОСОБА_8 знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, проте обвинувачений відповідної фінансової допомоги від держави не отримував. Крім цього, його родичі перебувають на тимчасово окупованій території України.

Обвинувачений був затриманий негайно після вчинення злочину. Відтак, ОСОБА_8 та його близькі особи об`єктивно були позбавлені можливості у повному обсязі компенсувати суспільно-небезпечні наслідки у виді завданої потерпілій матеріальної шкоди.

Аргументуючи неможливість застосування ст.69 КК колегія суддів зазначає, що вказана норма права може бути застосована судом за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та з урахуванням особи винного.

Оскільки ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на переконання апеляційного суду, правові підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК у даному випадку відсутні.

Згідно з ч.2 ст.409 КПК підставою для зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги захисника щодо пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання та зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання.

Відтак, з огляду на обставини кримінального провадження, індивідуальний характер злочинної поведінки обвинуваченого, невеликий розмір невідшкодованої шкоди та обґрунтовану об`єктивну неможливість повністю її компенсувати, на переконання колегії суддів, наявні підстави для призначення обвинуваченому мінімально можливого покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.186 КК.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, за своїм розміром буде необхідним та більш ніж достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим та таким, що не суперечить ст.65 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4