печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000912 від 08.07.2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на тимчасове вилучене майно під час проведення обшуку 21.03.2023 за місцем проживання директора ТОВ «Каліпсо В» ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження, вказує, що Головним слідчим управлінням НП України здійснюється розслідування кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000912 від 08.07.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування, 21.03.2022 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2023 року проведено обшук за місцем проживання директора ТОВ «Каліпсо В» ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого були виявлені предмети, які тимчасово вилучені, а саме: грошові кошти в сумі 650 доларів США, печатка «Криничненский сельский совет народных депутатов Болградского района Одесской области» в прозорій коробці, банківська картка Raiffeisen bank AVAL НОМЕР_1 .

22.03.2023 року постановою слідчого, майно вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000912 від 08.07.2022 року.

Зважаючи на це, з метою запобігання приховування, зникнення, втрати, вказаного майна, а також з метою збереження речових доказів, прокурор просив накласти арешт на зазначене майно.

В засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити посилаючись на викладені у ньому підстави.

Представник особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт адвокат ОСОБА_4 щодо задоволення клопотання заперечувала, вважала його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши думки прокурора, представника особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 131 КПК України при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно положень ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Зокрема, відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, яка затверджена наказом 27.08.2010 року N 51/401/649/471/23/125, факт вилучення будь-якого майна відображають у протоколі слідчої дії. У ньому має бути перелічено всі предмети та щодо кожного з них зазначено точне найменування, кількість, міра, вага, серія і номер, інші відмінні індивідуальні ознаки, а також місце, де відповідний об`єкт було виявлено. У разі вилучення грошових коштів, фіксаціії у протоколі підлягає кількість купюр, номінал, серія та номер кожної купюри. Вилучені предмети надають для огляду понятим та упаковують у спеціальні пакети. Про виявлені порушення під час вилучення, опису й упакування майна необхідно вказати у протоколі обшуку.

Разом з тим, в матеріалах клопотання та в постанові слідчого від 22.03.2023 року про визнання речовими доказами відсутнє найменування та номінали, номерів купюр, що позбавляє слідчого суддю можливості ідентифікувати вказані грошові кошти, крім того не відображено кількісні і якісні характеристики іншого майна на яке прокурор просить накласти арешт та всі інші індивідуалізуючи ознаки, які дозволяють відрізнити об`єкт від подібних йому, а також ті, які зумовлюють його доказове значення

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 КПК України суд не має права виконувати функції сторін кримінального провадження, закон забороняє суміщення функцій державного обвинувачення, захисту і судового розгляду в покладення їх на одного суб`єкта, тим більше самостійно витребувати у сторони обвинувачення будь-які документи на підтвердження доводів клопотання.

Право власності будь-якої особи є непорушним і перебуває під захистом як національного, так і міжнародного права, зокрема, ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, прокурором під час формування даного клопотання не враховано всі обставини провадження, що може призвести до неправильного застосування кримінального процесуального закону України та потягти за собою обмеження прав третіх осіб, за таких обставин клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , підлягає поверненню для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 26, 98, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000912 від 08.07.2022 року, повернути прокурору, для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1