Провадження №1-кп/512/43/23
"16" листопада 2023 р. смт Саврань
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Саврань, Подільського району, Одеської області, кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2023 за №0000207, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хмарівка, Бершадського району, Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не військовозобов`язаного, який знаходиться на обліку в соціальному забезпеченні - пенсіонер МВС, депутатом не являється, (до 01.07.2023 працював на посаді робітника з господарського забезпечення Савранського відділу ДРАЦС у Подільському районі ПМУ МЮ (Одеса), який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2023 близько 18 години 20 хвилин водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи технічно справним автомобілем марки «Deowoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить йому на праві власності, у денний, світлий час доби, без опадів, в умовах необмеженої видимості, здійснював рух зі швидкістю близько 49…52 км/год в межах населеного пункту смт.Саврань Подільського району Одеської області (автодорога між населеними пунктами смт. Саврань від центру селища в сторону дороги на с. Осички), по горизонтальному, асфальтованому, сухому покриттю в правій смузі для руху по проїзній частині вулиці Миру на якій організований двосторонній рух та проїзна частина має по одній смузі руху в обох напрямках, дорожня розмітка відсутня. В цей же день та час, ОСОБА_4 під час руху по вказаній правій смузі проїзній частині дороги, здійснюючи рух технічно справним керованим ним автомобілем марки «Deowoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 зі швидкістю близько 49 - 52 км/год та наближаючись до нерегульованого перехрестя вулиці Миру - вулиці Малярова, будучи вкрай неуважним, в порушення вимог 1.3., 1.5., 1.7, 2.3. (б), (д), 10.1, 12.1., 12.3., 13.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правил), згідно з якими «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 1.7 «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху , як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»; п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»; п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п.13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», проявив неуважність до дорожньої обстановки, не врахував дорожню обстановку, що склалася, її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху з моменту виникнення небезпеки для руху, а саме виявлення попереду себе водія ОСОБА_6 , який керував велосипедом попереду у попутному напрямку у смузі руху його автомобіля, якого він об`єктивно був спроможний виявити, не обравши безпечну швидкість руху свого транспортного засобу, яка б дозволяла йому безпечно керувати транспортним засобом та постійно контролювати його рух, не зменшив швидкість руху свого автомобіля до безпечної, а проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив рух автомобіля зі швидкістю близько 49…52 км/год. Не вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а навпаки, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховував на їх відвернення, не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, з дотриманням безпечної дистанції до велосипедиста ОСОБА_6 та в подальшому виконати його об`їзд з дотриманням безпечного інтервалу і загальної безпеки для усіх інших учасників руху, при відсутності яких-небудь перешкод технічного або іншого характеру проігнорував вимоги вказаних Правил, не дотримавшись безпечного інтервалу та безпечної дистанції, в результаті чого не впорався з керуванням та допустив наїзд (зіткнення) передньою середньою частиною керованого ним автомобіля марки «Deowoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 на задню частину велосипеда, яким в той час керував ОСОБА_6 та під час наїду (зіткнення) відбулось закидання тіла велосипедиста ОСОБА_6 на капот автомобіля та переднє вітрове скло, з наступним відкиданням тіла велосипедиста ОСОБА_6 на дорожнє покриття. В результаті наїзду (зіткнення) потерпілому велосипедисту ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинені тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень у вигляді: а) тяжка відкрита черепно-мозкова травма: забійна рана тім`яної області зліва, садна лобно-тім`яної ділянки зліва, крововилив у м`які тканини голови, перелом кісток склепіння та основи черепу, крововилив під тверду мозкову оболонку справа, крововиливи під м`яку мозкову оболонку справа та зліва, вогнищеві внутрішньомозкові крововиливи; б) закрита травма грудної клітки: синець лівої поверхні тулуба, масивний крововилив в м`яких тканинах заднє-лівої поверхні тулуба, множинні переломи ребер справа - 5,6,7,8-го, зліва 2,3,4,5,6,7,8,9,10,11-го, перелом лівої ключиці, перелом тіла лівої лопатки, лівобічний гемопневмоторакс, забій легень; в) травма кінцівок: синець правого гомілкового суглоба з переходом на гомілку та стопу; садна на правому передпліччі в нижній третині по задній поверхні, на правій кисті по тильній поверхні, на лівій кисті по тильній поверхні в області 2-го п?ясно-фалангового суглоба, на передній поверхні правого колінного суглоба, на передній поверхні лівого колінного суглоба, на правій гомілці в верхній третині по передній поверхні, на лівій гомілці в верхній третині по передній поверхні, по зовнішній поверхні лівого ліктьового суглоба, які згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охороно здоров`я України від 17.01.1995 року за №6, відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя від яких настала смерть потерпілого. Смерть ОСОБА_6 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 у лікувальному закладі м. Одеси та перебуває в прямому причинному зв`язку з отриманими травми внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, а саме: поєднаною травмою голови, тулуба та кінцівок з відкритим переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під тверду мозкову оболонку справа, під м`яку мозкову оболонку справа та зліва, ділянок забою речовини головного мозку, множинних двобічних закритих переломів ребер, перелому лівої ключиці, лівої лопатки, забою легенів, що призвело до лівобічного гемо пневмотораксу, вогнищевої гнійної бронхопневмонії, набряку головного мозку та легенів. Допущенні водієм ОСОБА_4 порушення вимог пунктів 1.3., 1.5., 1.7, 2.3. (б), (д), 10.1, 12.1., 12.3., 13.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_6 від отриманих травм.

Отже, водій ОСОБА_4 своїми діями допустив порушення вимог 1.3., 1.5., 1.7, 2.3. (б), (д), 10.1, 12.1., 12.3., 13.1 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:

п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 1.7 «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху , як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»;

п.2.3. в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху,

водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно

реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення

вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від

керування цим засобом у дорозі»;

д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»

п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п.12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п.13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 15.09.2023.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 22.09.2023 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, терміном на 60 діб тобто до 15.11.2023.

Потерпіла ОСОБА_7 під час судового провадження до початку судового розгляду пред`явила цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000,00 гривень, мотивуючи вимоги тим, що внаслідок вчинення кримінального злочину, останній було завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях. Після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , що є рідним батьком потерпілої, знаходився у лікарні в тяжкому стані. Не зважаючи на те що разом зі своєю сім`єю ОСОБА_7 проживала окремо від батька, вони постійно приїжджали та відвідували його. Батько підтримував її під час складних життєвих ситуацій, був її наставником у житті, після його смерті ОСОБА_7 лишилася підтримки рідної людини. Дитина потерпілої ОСОБА_7 поважала дідуся, який їй давав натхнення у життєвому ставленні. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди вони разом із сім`єю вимушені були кардинально змінити звичайний стан нашого повсякденного життя, проводити час у лікарні, припинити спілкування з близькими людьми, постійно відчувати страх під час перебування на вулиці, який пов`язаний із страхом щодо можливого скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Додаткові моральні страждання викликані необхідністю відвідування лікарні та проведення похоронної процесії, а також моральні страждання внаслідок фізичного болю завданого обвинуваченим. Внаслідок вчинення кримінального злочину у дитини потерпілої ОСОБА_7 змінилося психологічне ставлення до чоловіків-водіїв, звинувачення усіх водіїв у вбивстві дідуся, з`явився страх під час пересування в автомобілі. Усі перенесені душевні страждання, як під час безпосередньої боротьби за життя рідної людини, так і під час її втрати неможливо оцінити. Неочікувана та непередбачувана смерть батька вплинула на усіх членів родини, в тому числі чоловіка потерпілої і її матір, яка залишилася на самоті, без чоловіка який допомагав їй у повсякденному побуті з огляду на її похилий вік. Всі вказані обставини є саме безпосередньою шкодою, що завдана потерпілій ОСОБА_7 та її родині внаслідок злочину вчиненого обвинуваченим,.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, визнав повністю, зазначив, що 20.05.2023 він керував автомобілем марки «Deowoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 зі швидкістю близько 49 - 52 км/год та наближаючись до нерегульованого перехрестя вулиці Миру - вулиці Малярова, в смт.Саврань, Подільського району, Одеської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки та, будучи осліплений сонячним сяйвом, здійснив наїзд на водія велосипеда - ОСОБА_6 завдавши йому тяжких тілесних ушкоджень від яких настала смерть останнього. Крім того, пояснив, що після дорожньо-транспортної пригоди старався надати першу медичну допомогу потерпілому та самостійно викликав швидку допомогу. Крім того, вказав на те, що здійснював матеріальну допомогу на лікування та поховання ОСОБА_6 . Пояснив, що обставини викладені у його обвинуваченні та встановлені органами досудового розслідування, ним визнаються та не оспорюються, погоджується з кваліфікацією вчиненого діяння. У вчиненому щиро розкраюється, шкодує про вчинене та просить суворо не карати та не позбавляти права керувати транспортними засобами, оскільки через хворобу жінки має постійно їздити до лікарні.

Цивільний позов обвинувачений ОСОБА_4 визнав частково в межах 50 000, 00 грн, оскільки 300 000 грн для нього є непомірною сумою, при цьому зазначив, що надавав допомогу потерпілій під час лікування та поховання ОСОБА_6 у розмірі 130 000, 00 грн.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, надала через канцелярію суду заяву з проханням розглянути справу без її участі та просила задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просила суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за частиною 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, але звільнити від покарання з випробувальним строком на 1 рік відповідно до положень статей 75, 76 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив суд призначити покарання за частиною 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами та звільнити від покарання з випробувальним строком на 1 рік відповідно до положень статей 75, 76 КК України

Обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленому йому обвинуваченні, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, на підставі частини 3 статті 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та відшкодування ним матеріальної шкоди.

Отже, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 2 статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло смерть потерпілого.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає.

При призначенні міри покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує наступне:

- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, та вважав необхідним звільнити його від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на підставі статті 75 КК України, визначивши іспитовий строк тривалістю 1 рік; обвинувачений та його захисник просили суд призначити мінімальне покарання, передбачене частиною 2 статті 286 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, та звільнити його від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на підставі статті 75 КК України, визначивши іспитовий строк тривалістю 1 рік);

- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття, добровільне надання матеріальної допомоги на лікування та поховання потерпілого);

- ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке в силу частини 5 статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів;

- характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, який керував транспортним засобом у тверезому стані;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): необережну форму вини, незворотність наслідків, які були спричинені цим діянням (смерть потерпілого);

- поведінку обвинуваченого після вчинення злочинних дій, яка була активною, зокрема, обвинувачений сприяв слідству у встановленні обставин справи, добровільно надав допомогу після скоєння злочину, викликав швидку допомогу та надав матеріальну допомогу на лікування та поховання ОСОБА_6 ;

- особу обвинуваченого, який визнав свою вину; щиро розкаявся, має постійне місце проживання (за адресою АДРЕСА_1 ), є особою пенсійного віку, відповідно до довідки-характеристики, виданої виконкомом Савранської сільської ради Одеської області № 867 від 12.09.2023 компрометуючими матеріалами виконком не володіє, відповідно до характеристики Савранського відділу ДРАЦС у Подільському районі Одеської області ОСОБА_4 зарекомендував себе відповідальним та дисциплінованим робітником; на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога КНП "Савранської лікарні" не перебуває, згідно досудової доповіді Подільського районного сектору № 5 філії ДУ "Центру пробації" в Одеській області ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середній, виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 66 КК України, суд відносить щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне надання допомоги після скоєння злочину, виклик швидкої допомоги та матеріальна допомога на лікування та поховання ОСОБА_6 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 67 КК України суд не вбачає. Така обставина, як тяжкі наслідки, завдані злочином, що зазначена в обвинувальному акті, в силу частини 4 статті 67 КК не може бути врахована судом, оскільки вона впливає на кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, охоплюється об`єктивною стороною (є кваліфікуючою ознакою) злочину, передбаченого статтею 286 КК України.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 КК України, є неумисним тяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, внаслідок якого спричинено смерть потерпілого ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по вказаному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу частини 5 статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , який повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій частини 2 статті 286 КК України у виді чотирьох (4) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один (1) рік, із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частинами 1, 3 статті 76 цього Кодексу, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування статті 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пунктах 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з пунктом Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією частиною 2 статті 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує те, що ОСОБА_4 порушив правила дорожнього руху України, та внаслідок чого спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої ОСОБА_6 загинув, також встановлено судом, що керування транспортними засобами не є основним джерелом доходу та засобом для існування обвинуваченого, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 55 Конституції України закріплене право на судовий захист від протиправних посягань.

За змістом частини 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з положеннями статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За приписами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У відповідності до частини 3 статті 23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також, суд приймає до уваги положення статей 13, 81, 83 ЦПК України, якими визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, не повинен призводити до збагачення особи.

При визначенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує те, що потерпілій ОСОБА_7 спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення. ОСОБА_7 понесла певний психологічний дискомфорт і переживання, вона та її родина піддались моральним і фізичним стражданням. У зв`язку із злочинним діями ОСОБА_4 , потерпіла пережила душевні страждання, внаслідок смерті батька. Вимушена зміна звичайного способу життя, емоційні хвилювання та постійні моральні переживання призвели до погіршення психологічного стану ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачений цивільний позов визнав частково в межах 50 000 грн.

З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 100 000 грн.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 24 травня 2023 року на речові докази - скасувати.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи сумі 1 911,84 грн, судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 14.06.2023 № СЕ-19/116-23/8823-ІТ у сумі 2 868,00 грн, судової транспортно-трасологічної експертизи від 21.06.2023 № СЕ-19/116-23/8824-ІТ відповідно до частини 2 статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 у загальній сумі 14 339, 84 грн на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись статтею 50, статтею 66, частиною 2 статті 286 КК України, частиною 3 статті 349, статтею 368, частиною 1 статті 369, статтями 370, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хмарівка, Бершадського району, Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не військовозобов`язаного, який знаходиться на обліку в соціальному забезпеченні - пенсіонер МВС, депутатом не являється, (до 01.07.2023 працював на посаді робітника з господарського забезпечення Савранського відділу ДРАЦС у Подільському районі ПМУ МЮ (Одеса), який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи сумі 1 911,84 грн, судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 14.06.2023 № СЕ-19/116-23/8823-ІТ у сумі 2 868,00 грн, судової транспортно-трасологічної експертизи від 21.06.2023 № СЕ-19/116-23/8824-ІТ стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 у загальній сумі 14 339, 84 грн на користь держави Савранська селищна ТГ Код , одержувач: ГУК в Одеській області/смт.Саврань/24060300, Казначейство України (сл.адм.подат.) на рахунок UA 0015714.

Речові докази після набрання вироком законної сили, а саме:

- автомобіль марки «Deowoo Lanos TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору - залишити у власника за належністю;

- велосипед зеленого кольору, який зберігається на арешт майданчику в смт. Любашівка Подільського району Одеської області - повернути потерпілій;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , який поміщено до сейф-пакету НПУ INP № 1005026 - повернути власнику за належністю;

- змив речовини бурого кольору на марлевому тампоні із зовнішньої поверхні даху автомобіля, який поміщено до паперового конверту, зразок волосся, який виявлено на лобовому склі автомобіля та поміщено до паперового конверту, змив на марлевому тампоні із зовнішньої сторони ручки водійських дверцят автомобіля, який поміщений до паперового конверту, змив на марлевому тампоні з переднього бамперу автомобіля зліва, який поміщений до паперового конверту - знищити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 24 травня 2023 року на речові докази - скасувати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, потерпілою або її представником - у частині, що стосується інтересів потерпілої, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, цивільним позивачем або його представником, цивільним відповідачем або його представником - у частині, що стосується вирішення цивільного позову а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а) шляхом подання апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку (п.п.1, 6, 7, 8, 9 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1