Єдиний унікальний номер 341/1804/23
Номер провадження 1-кп/341/183/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063 від 01.04.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, громадянин України, працюючого на посаді помічника оператора у ТзОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ», одруженого, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України,

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області вищезазначене кримінальне провадження,

в с т а н о в и в :

28.03.2023 ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем постійного проживання у м. Бурштин, достовірно знаючи, що на території гідровідвалу відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК «Західенерго», що знаходиться у вказаному населеному пункті, ростуть дерева породи «Верба», вирішив вчинити крадіжку деревини вказаної породи.

ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє по цей час, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, направився на територію гідровідвалу відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК «Західенерго», де ростуть дерева породи «верба», які виконують функцію захисних насаджень та є власністю вказаного підприємства.

Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 за допомогою принесеної з собою бензопили невстановленої моделі самовільно зрізав 4 сироростучі дерева вказаної породи.

Після цього ОСОБА_3 відокремив від стовбурів зрізаних дерев гілки та порізав стовбури на менші розміри, таким чином підготувавши їх для вчинення крадіжки.

Цього ж дня, 28.03.2023, ОСОБА_3 домовився зі знайомим ОСОБА_5 про продаж йому підготовленої для крадіжки деревини, після чого останній, будучи запевненим ОСОБА_3 про легальне походження деревини та, не будучи обізнаним про її фактичне походження, домовився з товаришем ОСОБА_6 про її перевезення з м. Бурштин до с. Вістова Калуського району.

Надалі 01.04.2023, у ранковий час, водій ОСОБА_6 , користуючись транспортним засобом марки «FAW» модель СА1047, р. н. НОМЕР_1 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_3 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 , направився у м. Бурштин, де зустрівся з ОСОБА_3 , після чого разом поїхали на територію гідровідвалу відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК» Західенерго» для завантаження зазначеної вище деревини породи «верба».

Перебуваючи на території гідровідвалу, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_6 завантажив, тобто таємно викрав, у кузов транспортного засобу марки «FAW» 3,2 м. куб. деревини породи «верба», вартістю 610,0 гривень за 1 м. куб., за що отримав грошові кошти у сумі 3000,0 гривень, та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, у результаті чого спричинив відокремленому підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК» Західенерго» майнову шкоду на загальну суму 1952 гривні.

Після завантаження у транспортний засіб ОСОБА_6 викраденої деревини, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що відповідно до п. 1 розділу 11 наказу Міністерства інфраструктури України № 363 від 14.10.1997 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» із змінами та доповненнями основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою надання своїм діям офіційного вираження, маючи при собі чистий бланк накладної з відтиском печатки приватного підприємства «Більшівці» та нерозбірливими підписом невстановленої особи у графі «Гол. бухгалтер», який він отримав за невстановлених слідством обставин, умисно, особисто заповнив графи у бланку вказаної накладної, зазначивши, що ПП «Більшівці» відпустило ОСОБА_6 дрова верби у кількості 3 м. куб. і тим самим надав вказаному документу статус офіційного.

Складений таким чином фіктивний документ ОСОБА_3 надав водію ОСОБА_6 для подальшого його використання під час перевезення деревини, тобто використав підроблений документ, що було виявлено цього ж дня під час зупинення ОСОБА_6 працівниками поліції на автодорозі у с. Старий Мартинів.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень за вищезазначеними обставинами, не заперечував проти зібраних по справі доказів, просив їх не досліджувати та розглядати справу згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав заяву, підтвердивши викладені в обвинувальному акті обставини, просив не позбавляти волі обвинуваченого, будь-яких претензій до нього не мають, оскільки завдані збитки повністю відшкодовані. Не заперечує щодо розгляду справи згідно положень ст. 349 КПК України.

Переконавшись у тому, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, правильно розуміє зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджується з кваліфікацією вчинених діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні.

Згідно ст. 337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Оцінивши у сукупності показання обвинуваченого, відомості, що характеризують його як особу, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185, частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану; підробленні офіційного документу, який видається підприємством з метою використання його іншою особою та використанні завідомо підробленого документу.

Надані обвинуваченим у судовому засіданні показання відповідають обставинам справи.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має бути законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Призначаючи покарання обвинуваченому суд врахує, що він раніше не судимий; вчинив кримінальний проступок та тяжкий злочин; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; одружений; має на утриманні дітей; 2004 та 2012 року народження; з 31.07.2020 року працює помічником оператора АЗК Ямниця, де характеризується виключно позитивно; має стабільні заробітки; заяв та скарг за місцем проживання на нього не надходило.

ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 4 статті 185, кримінального правопорушення (проступку) передбаченого частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України визнав у повному обсязі, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом визнається як обставина, що пом`якшує покарання.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

З огляду на викладене, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Про щире каяття ОСОБА_3 свідчить його поведінка під час судового розгляду, коли він надав суду покази та визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, завдані збитки відшкодував повністю.

Відповідно до досудової доповіді ОСОБА_3 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість ОСОБА_3 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та аналогічний рівень ризику небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення його без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб.

Врахувавши характер кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, можливість стабільного заробітку, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 4 статті 185 КК України та у виді штрафу в межах санкції частини 1 та частини 4 статті 358 КК України, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому, визначаючи розмір штрафу, суд враховує наявність пом`якшуючої покарання обставини (активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття як відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині), відсутність обставин, що його обтяжують; позитивні характеристики ОСОБА_3 за місцем його проживання та роботи.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Отже, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, вартості викраденого майна; офіційного працевлаштування ОСОБА_3 зі стабільним заробітком, що дає можливість для поповнення державного бюджету країни, а також думки прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді виправних робіт, суд вважає, що мета покарання, визначена в ч. 2 ст. 50 КК України, буде досягнута при призначенні обвинуваченому покарання з урахуванням усіх обставин, які пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, та вважає за можливе застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши ОСОБА_3 покарання у виді виправних робіт, яке буде законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є справедливим балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно, відсутні підстави підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, а тому положення ст. 75 КК України не підлягають застосуванню.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Процесуальні витрати відповідно до частини другої статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 374, 376, 532 КПК України, статтями 27, 66, 70, 358 Кримінального кодексу України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України, та призначити йому покарання:

-за частиною 1 статті 358 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять) тисяч гривень.

-за частиною 4 статті 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п"ятдесят) гривень.

-за частиною 4 статті 185 КК України, із застосуванням статті 69 КК України, у виді виправних робіт на строк 2 (два) роки із відрахуванням з суми заробітку двадцяти відсотків в доход держави.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді виправних робіт на строк 2 (два) роки із відрахуванням з суми заробітку двадцяти відсотків в доход держави.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 3345 (три тисячі триста сорок п`ять) гривень 72 копійок.

Речовий доказ: 3,2 куб метра деревини породи "Верба" - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом тридцяти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА