Справа № 296/2954/23
Вирок

Іменем України

16 травня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000010 від 03.02.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Ємільчине Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.1 ст.369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва № НОМЕР_3 від 30.06.2020 року виданого Радою адвокатів Житомирської області є адвокатом (форма адвокатської діяльності: індивідуальна адвокатська діяльність).

Досудовим розслідуванням встановлено, що адвокат ОСОБА_6 представляв інтереси ОСОБА_4 в Романівському районному суді Житомирської області з приводу повернення останньому майна, яке перебуває під арештом. У вказаний період часу у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на заволодіння коштами останнього шляхом обману.

З цією метою, ОСОБА_6 31.01.2023 зателефонував ОСОБА_4 на його мобільний телефон з раніше невідомого номеру телефону НОМЕР_1 видаючи себе за працівника Державного бюро розслідувань, та повідомив, що відносно нього проводиться досудове розслідування за фактом незаконного збагачення на посаді старшого майстра лісу Тригірського лісництва ДП «Житомирське лісогосподарство» і викликав для проведення слідчих дій у м. Житомир.

Не будучи обізнаним у протиправності намірів ОСОБА_6 та його причетності до вищевказаного дзвінка, ОСОБА_4 того ж дня зателефонував останньому та запитав поради.

Достовірно знаючи, що вигадані ним обставини притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не відповідають дійсності, ОСОБА_6 ініціював зустріч із ОСОБА_4 01.02.2023 на автодорозі Київ-Чоп поблизу

смт. Пулини, де близько 09 год. підтвердив факт наявності в Державному бюро розслідувань щодо нього кримінального провадження та необхідність передачі неправомірної вигоди в сумі 1000 доларів США за його закриття, тим самим підбурив останнього до надання неправомірної вигоди службовій особі Державного бюро розслідувань.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_6 08.02.2023 о 18 год. 35 хв. зустрівся із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , та підтвердив необхідність передачі коштів задля уникнення можливої кримінальної відповідальності, повідомивши, що ОСОБА_4 для початку може надати через нього 50 % від раніше обумовленої суми у розмірі 20 тис. грн., а решту - 20 тис. грн. після позитивного вирішення його питання в Державному бюро розслідувань, на що останній погодився.

Надалі ОСОБА_6 , 15.02.2023 близько 11 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою власного протиправного збагачення, отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 20 тис. грн., як частину неправомірної вигоди для подальшої передачі працівникам ДБР, хоча насправді ОСОБА_6 не мав наміру передавати вказані кошти, а привласнив їх.

Таким чином, за викладених вище обставин, ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) та підбурюванні до надання неправомірної вигоди службовій особі, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.1 ст. 369 КК України.

30 березня 2023 року між прокурором відділу процесуального керівицтва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 за участю адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що укладена угода про визнання винуватості відповідає нормам КПК та може бути затверджена судом.

Захисник у судовому засіданні угоду, укладену між прокурором та його підзахисним підтримав, просив її затвердити.

Потерпілий ОСОБА_7 не заперечував проти затвердження угоди.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право, зокрема затвердити угоду.

Згідно зі ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України, можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Із запропонованим видом та мірою покарання сторони згодні.

Обвинувачений ОСОБА_6 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості для сторін є:

- для прокурора й обвинуваченого обмеження їх права на оскарження вироку.

Сторонам відомо і зрозуміло, що обмеженнями, відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України, є право оскарження вироку суду першої інстанції на підставі даної угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості:

- підозрюваним, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання;

- невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків

укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Сторонам відомо і зрозуміло, що обмеженнями, відповідно до ч. 3 ст. 424 КПК України, є право оскарження в касаційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судового рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги:

- засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Обвинувачений ОСОБА_6 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в межах цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення укладеної угоди.

Сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.1 ст.369 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та підбурюванні до надання неправомірної вигоди службовій особі, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Обвинувачений ОСОБА_6 , діючи добровільно, без примусу та тиску, в повному обсязі та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.1 ст.369 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 сторони враховують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 в ході досудового розслідування не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 характеризується позитивно за місцем роботи, реєстрації та проживання, раніше не судимий, інвалід 3 гр., вдівець, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданого збитку, активне сприяння розкриттю злочину, суд вважає, що узгоджена міра покарання відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Арешт, накладений на речові докази, підлягає скасуванню, речові докази підлягають поверненню власнику (залишенню в його розпорядженні), окрім тих, що підлягають знищенню.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 17.02.2023 року на мобільний телефон Samsung SM-A105F/DS IMEI НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , грошові кошти, одержанні ОСОБА_6 у якості неправомірної вигоди у розмірі 22 тис. грн. підлягає скасуванню.

Цивільний позов у провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 469, 472, 474-475 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити у кримінальному провадженні №0000010 угоду про визнання винуватості від 30 березня 2023 року між прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.1 ст.369 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання:

- за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 4 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн;

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 3 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 4 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн.

Скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира 17.02.2023 року на мобільний телефон Samsung SM-A105F/DS IMEI НОМЕР_2 та грошові кошти у розмірі 22 тис. грн.

Речові докази:

- мобільний телефон Samsung SM-A105F/DS IMEI НОМЕР_2 - залишити у володінні власника ОСОБА_6 ;

- грошові кошти у розмірі 22 тисяч грн. - повернути за належністю.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира. При цьому вирок може бути оскаржений лише з підстав, визначених ч. 4 ст. 394 КПК.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1