Справа № 362/5382/20
Провадження № 1-кп/362/347/23
ВИРОК

Іменем України

23.08.2023

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 24 серпня 2022 року за № 0001487, щодо

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області, українець, громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , має середню освіту, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року за частиною 5 статті 27, частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 358, частиною 1 статті 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, згідно з цим вироком ухвалено вважати його таким, що повністю відбув основне покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 1 статі 121 КК України.

У судовому розгляді взяли участь:

прокурор ОСОБА_4 ;

представник потерпілих ОСОБА_5 ;

обвинувачений ОСОБА_3 .

Суд установив:

24 серпня 2020 року близько 14:30 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_3 виник прямий умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесного ушкодження. Реалізуючи свій прямий умисел, який виник з мотивів словесного конфлікту, та маючи на меті заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , зайшовши з-за спини потерпілого ОСОБА_6 , який на той час сидів на стільці поряд з погрібним приміщенням, розташованим на території домоволодіння за вказаною адресою, дерев`яним бруском, який він тримав обома руками, наніс по обличчю ОСОБА_6 один удар. Після отриманого удару потерпілий ОСОБА_6 впав на землю. В подальшому ОСОБА_3 , діставши ніж, який мав при собі та тримаючи його у правій руці, завдав лежачому на землі ОСОБА_6 два удари ножем в ліве підборіддя, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Згідно з висновком експерта від 26 серпня 2020 року № 229 у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження: синці на обличчі, рана підборіддя. Синці на обличчі спричинені від дії тупого предмета (предметів), виникли можливо в строк та за обставин, вказаних в постанові. Рана підборіддя має ознаки різаної. Індивідуальних властивостей травмуючих предметів не виявлено. Синці на обличчі ОСОБА_6 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Рана підборіддя відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки викликала розлад здоров`я більше 6 днів, але не менше 21 доби. Тілесні ушкодження у ОСОБА_6 не виключають здатності до самостійних дій. Судово-медичних даних які б свідчили про масивну кровотечу після отримання ОСОБА_6 , тілесних ушкоджень, не виявлено.

Крім того, 24 серпня 2020 року приблизно о 14:35 ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_3 виник прямий умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження. У подальшому ОСОБА_3 , реалізуючи свій прямий умисел, який виник з мотивів словесного конфлікту та маючи на меті спричинення потерпілій ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, завдав останній ножем, який тримав у правій руці, один удар в область живота, та цим же ножем, тримаючи його у правій руці, завдав один удар в груди ОСОБА_7 , таким чином спричинивши потерпілій ОСОБА_7 тілесне ушкодження. Відповідно до висновку експерта від 11 вересня 2020 року № 238 у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження: проникаюче поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкої кишки. Данні тілесні ушкодження спричинені від дії предмета з обмеженою поверхнею контакту, не виключно, з колюче-ріжучими властивостями, предметом вказаний в постанові. Індивідуальних властивостей травмуючого предмета експертизою не виявлено. Проникаючі поранення грудей та живота у ОСОБА_7 за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Після отримання тілесних ушкоджень здатність ОСОБА_7 до самостійних дій не виключається. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 могли виникнути при обставинах, які потерпіла вказала під час проведення слідчого експерименту за її участю від 04 вересня 2020 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердив фактичні обставини їх учинення, викладені в обвинувальному акті, та надав показання, згідно з яким дійсно, 24 серпня 2020 року близько 14:30 перебував на подвір`ї за вищевказаною адресою та між ним і ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, за наслідком якого ОСОБА_3 завдав ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Згодом на подвір`я вийшла ОСОБА_7 , з якою також відбувся конфлікт, він узяв ніж і завдав удар останній. Зазначив, що в подальшому з потерпілими не спілкувався, завдану шкоду не відшкодовував, жалкує про скоєне.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і суд установив, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і провів судовий розгляд із застосуванням правил частини 3 зазначеної статті, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Ухвалюючи вирок, суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За наведених вище підстав суд вважає доведеним «поза розумним сумнівом» пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує його діяння:

- щодо потерпілого ОСОБА_6 за частиною 2 статті 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- щодо потерпілої ОСОБА_7 частиною 1 статі 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання, суд, беручи до уваги приписи статті 65 КК України, виходить із такого.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 125 КК України, є кримінальним проступком; кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статі 121 КК України, є тяжким злочином.

Дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, суд установив, що останній має середню освіту, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , за попереднім місцем проживання характеризується негативно, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Попри те, що органом досудового розслідування вказано в обвинувальному акті таку пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття, суд зазначає таке.

За результатом судового розгляду суд, з урахуванням обставин кримінального провадження, поведінки обвинуваченого, керуючись законом, оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та дійшов висновку про відсутність цієї пом`якшуючої покарання обставини, адже не вбачає з його боку каяття, пов`язаного з щирим осудом своєї протиправної поведінки.

Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к) про можливість виключення пом`якшуючих покарання обставин як таких, що не підтверджуються матеріалами провадження.

Таким чином, обставинам, що пом`якшують покарання, суд не встановив.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Обставин, які б у своїй сукупності істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд не вбачає.

Підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України відсутні.

Отже, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання:

- за частиною 2 статті 125 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за частиною 1 статі 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 належить визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у статті 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_3 затримано 24 серпня 2020 року. Згідно з вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2020 року в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 звільнено з-під варти в залі суду.

Отже, відповідно до частини 5 статті 72 КК України у строк покарання обвинуваченого належить зарахувати строк його попереднього ув`язнення за період з дня затримання (24 серпня 2020 року) по день його звільнення з-під варти (11 грудня 2020 року) включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з такого.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 завданої моральної шкоди, а саме: на користь ОСОБА_6 в розмірі 50 000,00 гривен, на користь ОСОБА_7 в розмірі 300 000,00 гривень.

ОСОБА_3 у судовому засіданні вказав на неспівмірність заявлених позовних вимог завданій моральній шкоді та визнав зазначений цивільний позов частково, в розмірі 5 000,00 гривень та 30 000,00 відповідно.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 9 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану .

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

Враховуючи всі обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого: на користь потерпілого ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 40 000,00 гривен, на користь ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 250 000,00 гривень.

Розподіл процесуальних витрат здійснюється в порядку статті 124 КПК України. Документально підтверджені витрати потерпілих на правову допомогу складають по 2000,00 гривень відповідно, які належить стягнути на їх користь з обвинуваченого. Документально підтверджені витрати на залучення експертів складають 23 833,91 гривень.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 118-129, 369-371, 373, 374, 377, 615 КПК України, суд

ухвалив:

1. Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125 КК, частиною 1 статі 121 КК України, та призначити йому покарання: за частиною 2 статті 125 КК України у виді обмеження волі на строк два роки, за частиною 1 статі 121 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років.

2. На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

3. Обчислювати ОСОБА_3 строк відбування покарання з дня приведення вироку до виконання. Зарахувати в цей строк строк його попереднього ув`язнення з 24 серпня 2020 року по 11 грудня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

4. Цивільний позов задовольнити частково.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 40 000,00 гривень і витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 гривень, усього на суму 42 000 (сорок дві тисячі) гривень 00 копійок.

6. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 240 000,00 гривень і витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 гривень, усього на суму 242 000 (двісті сорок дві тисячі) гривень 00 копійок.

7. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 23 833 (двадцять три тисячі вісімсот тридцять три) гривні 91 копійка.

8. Речові докази - дерев`явий брусок, светер сірого кольору з плямами РБК, шорти червоного кольору з плямами речовини бурого кольору, які поміщено до картонної коробки, яку опечатано належним чином - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений і захисник - подати клопотання про помилування. Копію вироку негайно після його проголошення вручити присутнім учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1