Справа № 467/419/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000006 від 04.01.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Ананьїв, Одеської області, українця, громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, з вищою освітою, не працевлаштований, інвалідності не має, не є учасником бойових дій, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 30.11.2018 року Ананьївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки;

- 14.12.2018 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн.;

- 11.08.2020 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна, та на даний час відбуває покарання в державній установі «Арбузинська виправна колонія (№ 83)», що розташована за адресою: вул. Володимирська буд. 1, смт. Костянтинівка, Вознесенського району Миколаївської області.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2020 року за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з 13.10.2020 року відбував призначене йому покарання у державній установі «Арбузинська виправна колонія (№ 83)», яка розташована за адресою: вул. Володимирська, 1, смт. Костянтинівка Вознесенського району Миколаївської області, в ході якого систематично порушував режим відбування покарання, за що стосовно нього 23 рази вживалися заходи дисциплінарного впливу адміністрацією колонії, у тому числі: 6 разів поміщення до дисциплінарного ізолятора та 1 раз до приміщення камерного типу.

08.11.2022 року ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області, яка набрала законної сили 16.11.2022 року, засудженого ОСОБА_4 за вчинення злісного порушення встановленого порядку відбування покарання пов`язаного зі зберіганням заточеної металевої пластини, яка відноситься до предметів, що заборонені до використання та зберігання на території установи, переведено до приміщення камерного типу (одиночної камери) строком на 1 місяць.

Після закінчення строку тримання в приміщенні камерного типу, ОСОБА_4 належних висновків не зробив та продовжив порушувати встановлений режим тримання.

Так, 16.12.2022 року приблизно о 09 год. 05 хв. засудженому ОСОБА_4 висунуто законну вимогу приступити до прибирання прогулянкового дворику дисциплінарного ізолятора та приміщення камерного типу, однак останній в категоричній формі відмовився від прибирання, за що 21.12.2022 року відповідно до постанови заступника начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» ОСОБА_6 на засудженого ОСОБА_4 накладено стягнення у вигляді суворої догани, яке останнім не оскаржувалося.

Продовжуючи порушувати встановлений режим тримання, ОСОБА_4 26.12.2022 року приблизно о 09 год. 10 хв. під час обходу в дисциплінарному ізоляторі завішав оглядове вікно рушником та на законні вимоги працівників адміністрації відмовився в грубій формі його зняти, за що 27.12.2022 року відповідно до постанови виконувача обов`язків начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_4 поміщено до дисциплінарного ізолятора строком на 14 діб.

27.12.2022 року засуджений ОСОБА_4 письмово під підпис ознайомлений з правами та обов`язками засудженого, передбаченими ст. 107 КВК України, пунктами 1-3 розділу 11 «Правил внутрішнього трудового розпорядку установ відбування покарань», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, до числа яких входять обов`язки засуджених утримувати в чистоті і порядку приміщення, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії, а також зі змістом ст. 391 КК України щодо кримінальної відповідальності за злісну непокору вимогам адміністрації установи виконання покарань.

Згідно графіка чергування засуджених, які перебувають в камері ДІЗО № 6, засудженого ОСОБА_4 призначено 04.01.2023 року черговим по камері, про що останній ознайомлений під підпис.

04.01.2023 року о 09 год. 10 хв. у ході проведення перевірки адміністрацією установи на території забороненої зони у складі: голови комісії виконувача обов`язків начальника установи ОСОБА_7 ; членів комісії - виконувача обов`язків начальника оперативного відділ) ОСОБА_8 , заступника начальника установи з ВІ та ГЗ ОСОБА_9 , начальника відділу нагляду і безпеки установи ОСОБА_10 та заступника начальника установи з СВПР ОСОБА_11 , які діяли відповідно до своїх посадових обов`язків, виявлено, що в прогулянковому дворику № 2 ДІЗО не прибрано сміття, що стало наслідком порушення ОСОБА_4 своїх обов`язків.

Після цього, виявивши вказаний факт, виконувач обов`язків начальника установи ОСОБА_7 висунув законну вимогу засудженому ОСОБА_4 здійснити прибирання у прогулянковому дворику № 2 дисциплінарного ізолятора, як черговому по камері згідно графіку.

При цьому, черговим помічником начальника установи засудженому ОСОБА_4 завчасно видано необхідний для прибирання прогулянкового дворика № 2 ДІЗО інвентар: совок, віник, спецодяг за сезоном, проте засуджений ОСОБА_4 , перебуваючи на території ДІЗО ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)», діючи умисно, розуміючи кримінально-протиправний характер своїх дій, не бажаючи виконувати законні вимоги адміністрації установи виконання покарань, у присутності працівників установи та представників її адміністрації в категоричній формі відмовився приступити до прибирання в прогулянкову дворику № 2 ДІЗО, не маючи поважних та об`єктивних причин для такої відмови, в тому числі за станом здоров`я.

Одразу після відмови засудженого ОСОБА_4 здійснити прибирання прогулянкового дворика № 2 дисциплінарного ізолятора, виконувач обов`язків начальника установи ОСОБА_7 , у присутності членів комісії, роз`яснив засудженому ОСОБА_4 його права та обов`язки як чергового по камері, попередив про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України та повторно наказав йому здійснити прибирання в приміщенні прогулянкового дворика № 2 ДІЗО, однак засуджений ОСОБА_4 , діючи умисно, проявляючи злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, в порушення вимог, передбачених ст. 107 КВК України, пунктами 1-3 розділу 11 «Правил внутрішнього розпорядку установ відбування покарань», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, у присутності зазначених вище членів комісії без поважних причин у категоричній формі повторно відмовився здійснювати прибирання, незважаючи на те, що за станом здоров`я міг залучатися до прибирання прогулянкового дворика № 2 ДІЗО.

Допитаний в судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 391 КК України визнав, та пояснив суду, що з 13.10.2020 року відбуває покарання в державній установі "Арбузинська виправна колонія № 83". За весь час відбування покарання, мав 23 стягнення. 08 листопада 2022 року був переведений до одиночної камери на строк 1 місяць. 16 грудня 2022 року отримав сувору догану. 26 грудня 2022 року завішав вікно рушником, за що 27 грудня 2022 року був поміщений до ДІЗО. Цього ж дня йому начальник колонії роз`яснив права та обов`язки та попереджений про кримінальну відповідальність за порушення порядку відбування покарання в ДІЗО під особистий підпис. перебуваючи в камері ДІЗО та будучи черговим згідно графіку чергування, 04 січня2023 року в категоричній формі відмовився від прибирання прогулянкового дворика в присутності начальника установи та членів комісії, оскільки заморився та не бажав прибирати. Далі, представник адміністрації колонії. На повторну вимогу прибирати, він знову відмовився, хоча за станом здоров`я міг виконувати прибирання прогулянкового дворика та був забезпечений інвентарем для прибирання. Вимога адміністрації колонії, була законною. Дана подія фіксувалася на відеореєстратор. Кається у вчиненому, шкодує про вчинене ним діяння, зробив для себе висновки та готовий нести покарання за вчинений злочин.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 погодився визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з обставинами, що встановлені під час досудового розслідування справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження, відсутні сумніви в добровільності його позиції, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для призначення покарання у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

Таким чином, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, а саме: злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, яка за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Відповідно до положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений вчинивнетяжкий злочин під час відбуття покарання в місцях позбавлення волі, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію як нетяжкого злочину за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали,не одружений, негативно характеризується за місцем відбування покарання, раніше судимий, поведінку під час та після вчинення злочинних дійта вважає достатнім і доцільним для виправлення і перевиховання призначити покарання у межах санкції ст. 391 КК України у виді позбавлення волі з частковим приєднанням невідбутої частини покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року, відповідно до якого станом на 29 травня 2023 року (день ухвалення вироку) складає 1 рік 11 місяців 9 днів.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до статті 100 КПК України.

Запобіжний захід по справі не раніше обирався. Суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому до вступу вироку у законну силу запобіжний захід у вигляді утримання під вартою з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вирокомПриморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили обратиОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 29 травня 2023 року.

Речовий доказ по справі - диск з відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження№ 0000006 від 04.01.2023 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення, засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1