Номер провадження: 11-кп/813/1996/23
Справа № 523/5727/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 24.07.2023, якою під час судового розгляду к/п №0000058 від 16.01.2020 відносно:

ОСОБА_8 ( ОСОБА_11 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина Ізраїлю, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бака, держави Ізраїль, громадянина держави Ізраїль, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Фіргана респ. Узбекистан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Бака держави Ізраїль, громадянина держави Ізраїль, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 24.07.2023 під час судового розгляду к/п №0000058 від 16.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», до 22.09.2023 включно, а також визначено розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що складає 2 108 850 грн. стосовно кожного, із покладенням на останніх у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що прокурором було доведено існування на теперішній час ризиків переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на свідків в цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також недостатність застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів, з огляду на те, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_10 на території України не проживають, не працевлаштовані, не мають легальних доходів, являються громадянами держави Ізраїль, будь-які соціальні зв`язки в Україні у них відсутні, мають сталі зв`язки із співучасниками по даному кримінальному провадженню, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12-ти років із конфіскацією майна, судовий розгляд ще не завершено, не допитані свідки та не досліджені письмові докази.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 зазначив, що вважає ухвалу суду невмотивованою, необґрунтованою та незаконною, з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, що обвинувачені приймали участь в активних діях, які спрямовані на переміщення наркотичних засобів через митний кордон України;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що будь-якого доказу, на якому зафіксовано дії обвинувачених щодо вилучення речовини із станку, а також будь-яких доказів спрямованості умислу матеріали провадження не містять, окрім того жоден свідок не надав показань, які стосуються вказаного кримінального провадження;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що станом на 27.07.2023 усі письмові докази та матеріали НСРД досліджені у судовому засіданні та допитані усі свідки по кримінальному провадженню, що виключає можливість впливу на них з боку обвинувачених;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що матеріали клопотання не містять будь-яких аргументів, що застава в межах розміру для особливо тяжкого злочину не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених;

- суд 1-ої інстанції визначив завідомо непомірний розмір застави, у зв`язку із чим тримання під вартою було та залишається безальтернативним запобіжним заходом для обвинувачених.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Суворовському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

За викладених обставин апеляційний суд критично оцінює посилання захисника ОСОБА_7 щодо відсутності будь-яких доказів причетності його підзахисних ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих їм злочинів та зауважує, що такі твердження є передчасними з огляду на те, що на теперішній час судом досліджуються докази, тобто триває стадія судового розгляду, в ході якої, з огляду на положення ст.ст. 89, 94 КПК України, буде надана відповідна оцінка діям обвинувачених та обґрунтованості самого обвинувачення в цілому.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , ОСОБА_8 злочинів, пов`язаних із контрабандним переміщенням через митний кордон України з приховуванням від митного контролю та незаконним зберіганням наркотичного засобу (кокаїн) в особливо великих розмірах, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винуватими (відповідно до санкції ч. 3 ст. 305 КК України позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-о інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинувачених від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, підтвердженням існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України слугує характеристика осіб обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 які є громадянами іншої держави Ізраїль, на території України не проживають, не працевлаштовані, тобто законних засобів існування не мають, будь-які соціальні зв`язки в Україні відсутні.

Разом із тим, враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 та ОСОБА_8 не мають законних джерел прибутку на території України та інкриміновані останнім кримінальні правопорушення пов`язані із контрабандою, незаконним придбанням та зберіганням наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїну, в особливо великому розмірі, колегія судів вважає, що до теперішнього часу існує ризик можливого вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

Окрім того, враховуючи те, що судовий розгляд кримінального провадження на теперішній час триває та ще не завершено, не допитані свідки та не досліджені письмові докази, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду, зауважує на тому, що в даному провадженні об`єктивно існує також ризик незаконного впливу обвинувачених на свідків.

Також, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 пов`язані із незаконним зберіганням та контрабандою наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїну в особливо великому розмірі, який в свою чергу має негативний вплив на осіб, які вживають зазначені речовини, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки для осіб, які вживають такі речовини, їх родин та суспільства в цілому.

Водночас, оцінюючи посилання сторони захисту на непомірність для обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 визначеної в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 2 108 850 грн., апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу на наступне.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України передбачає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

На переконання апеляційного суду, на теперішній час проблема наркозлочинності прямо порушує права всіх людей (в тому числі й тих, що не вживають наркотичні речовини) на життя та здоров`я, безпечне середовище, а вживання наркотичних засобів та психотропних речовин наносить невиправну шкоду життю та здоров`ю особи, які відповідно до Конституції України визнаються найвищою соціальною цінністю та потребують пріоритетного захисту з боку держави.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що характер інкримінованих обвинуваченим злочинів, тяжкість можливого призначеного покарання, характеристика сімейного та майнового стану обвинувачених, а також розмір наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїну (122 кг) та можливий прибуток від його збуту являються тими виключними обставинами, які надали право суду в даному конкретному випадку вийти за межі встановлення розміру застави, передбачені законом для злочинів зазначеної категорії та визначити обвинуваченим ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 заставу у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка здатна забезпечити виконання ними покладених на них обов`язків та буде достатньою для запобігання вищенаведеним ризикам.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченим злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинувачених залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, апеляційний суд знаходить слушними доводи апеляційної скарги, щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачені постійно перебувають під вартою у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_22 ОСОБА_19 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 24.07.2023, якою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України на стадії судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.09.2023 включно, із визначенням застави у розмірі 2 108 850 грн., стосовно кожного залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4