КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/4239/23 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3183/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року задоволено частково клопотання детектива другого відділу детективів Підрозділу детективів із захисту економіки у фіскальній сфері Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України лейтенант БЕБ ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках у банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 , а саме:

- АБ «Укргазбанк» (МФО 320478): № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ;

- АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005): № НОМЕР_5 ;

- АТ «ОЩАДБАНК» (МФО 300465): № НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ).

Заборонено розпоряджатися грошовими коштами шляхом зупинення видаткових операції з грошовими коштами, що вже перебувають на банківських рахунках, а також надходять на них, за виключенням здійснення обов`язкових платежів до бюджету.

В іншій частині клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива про арешт грошових коштів на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вказує на те, що під час розгляду клопотання детектива про арешт майна власник майна не був присутній у судовому засіданні та не мав процесуальної можливості подати свої докази на спростування обставин, зазначених детективом.

Також апелянт зазначає, що аналізуючи обставини накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_6 , вбачається, що такий арешт відбувся з порушенням вимог національного законодавства, без належного обґрунтування легітимної мети, внаслідок чого, власника майна та третіх осіб було піддано необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт грошових коштів ОСОБА_6 не виправдовує такий ступінь втручання у його право на мирне володіння майном з потребами досудового розслідування і явно порушує «справедливий баланс» між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданнями цього кримінального провадження, суперечить принципам розумності, співмірності, справедливого балансу, рівності всіх перед законом та судом, а також конституційним засадам непорушності права приватної власності.

Слідчим суддею порушено положення ст.ст. 132, 170, 173 КПК України, внаслідок чого зроблено необґрунтований висновок про наявність підстав для арешту мана.

Слідчим суддею не було досліджено питання впливу арешту на утриманців ОСОБА_6 , який одружений, має малолітню дитину, також на його утриманні, перебувають родичі дружини, що є внутрішньо переміщеними особами з м. Лисичанськ Луганської області у зв`язку із веденням бойових дій, для яких він в.т.ч орендує квартиру у м. Горішні Плавні Полтавської області, бере участь у вихованні та утриманні неповнолітньої доньки від першого шлюбу, щодо якої він сплачує аліменти, відтак, накладений арешт суттєво обмежує інтереси третіх осіб.

При цьому ОСОБА_6 має офіційне джерело доходів та стабільний рівень життя, є раніше не судимою особою, характеризується позитивно, має заохочення від міського голови м. Горішні Плавні за значний особистий внесок у зміцнення обороноздатності держави, від підрозділів Збройних сил України, а також благодійного фонду «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату».

Також апелянт звертає увагу на те, що слідчим суддею не перевірено наявність обґрунтованої підозри та вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 01.02.2023 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 03.02.2023 року є незаконними, ґрунтуються виключно на припущеннях органу досудового розслідування та не підтверджуються жодними доказами у кримінальному провадженні.

Аналізуючи зміст повідомлення про підозру та його співвідношення з матеріалами клопотання про арешт майна та матеріалами кримінального провадження в цілому, стороною захисту встановлено, що органом досудового розслідування не підтверджено жодними належними та достатніми доказами: виникнення та наявність у ОСОБА_6 злочинного умислу на ухилення від сплати податків та корисливого мотиву; факт ухилення від сплати податків та завдання шкоди державі; розмір заявленої шкоди; факт та спосіб підроблення будь-яких документів.

У діяннях ОСОБА_6 відсутній корисливий мотив, оскільки він є найманим працівником, його заробітна плата не залежить від кількості сплачених підприємством, на яке він працює, податків чи отриманого підприємством прибутку. Він не може відповідати за зобов`язаннями свого роботодавця, а претензій щодо сплати особистих податків ОСОБА_6 з боку органів досудового розслідування немає. Будь-які спірні питання щодо нарахування та обсягу податків повинні вирішуватися у порядку адміністративного судочинства.

Слідство ґрунтує свої підозри на хибному висновку, що у процесі первинної переробки залізної руди на виробництві ПрАТ «Полтавський ГЗК» не відбуваються якісні зміни мінеральних форм, агрегатно-фазового стану чи кристалохімічної структури корисних копалин, і що нібито базою оподаткування плати за користування надрами повинен бути залізорудний концентрат, а не руда дроблена, як вважає ПрАТ «Полтавський ГЗК» та й інші підприємства галузі.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника власника майна підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що 03.02.2023 детектив другого відділу детективів Підрозділу детективів із захисту економіки у фіскальній сфері Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України лейтенант БЕБ ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням у кримінальному провадженні № 00014 15 від 18.10.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст.366 КК України про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478), а саме: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; банківський рахунок, відкритий в АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005), а саме: № НОМЕР_5 ; банківський рахунок, відкритий в АТ «ОЩАДБАНК» (МФО 300465), а саме: № НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ).

Дане клопотання стороною обвинувачення обґрунтовано тим, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001415 від 18.10.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України за фактом умисного заниження службовими особами суб`єктами господарської діяльності у період 2018-2021 рр. податкового зобов`язання з рентної плати за користування надрами, що призвело до фактичного ненадходження до Державного бюджету України коштів в особливо великих розмірах, а також за фактом службового підроблення.

В рамках вказаного кримінального провадження 01.02.2023 ОСОБА_6 , працюючому головним бухгалтером ПРАТ «Полтавський ГЗК» (код 00191282), повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 являючись службовою особою - головним бухгалтером ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», діючи в порушення п.п. 14.1.37, п. 14.1.112, п.п. 14.1.128, п.п. 14.1.150 п. 14.1 ст. 14, п.п. 252.3, п. 252.5, п. 252.6, п. 252.7, п. 252.16, п. 252.18 ст. 252 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), умисно ухилився від сплати до бюджету рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, за період з 01.07.2018 по 31.12.2021 на загальну суму 1 976 038 623,33 грн., що є особливо великим розміром.

Умисні, протиправні дії службових осіб ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» () призвели до фактичного ненадходження до бюджету грошових коштів у сумі 2 091 337 969,30 грн., що є особливо великим розміром.

Розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підтверджується вказаними вище висновки аналітичного дослідження та висновком експертиз та складає 2 091 337 969,30 грн. Майнову шкоду не відшкодовано.

Згідно з відомостями, отриманими під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_8 ) використовує банківські рахунки, відкриті в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478), а саме: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; банківський рахунок, відкритий в АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005), а саме: № НОМЕР_5 ; банківський рахунок, відкритий в АТ «ОЩАДБАНК» (МФО 300465), а саме: № НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ).

Санкція ч.3 ст.212 КК України, що встановлює відповідальність за злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 передбачає обов`язкову конфіскацію майна, як вид покарання.

З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, детектив просив накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478), а саме: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; банківський рахунок, відкритий в АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005), а саме: № НОМЕР_5 ; банківський рахунок, відкритий в АТ «ОЩАДБАНК» (МФО 300465), а саме: № НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ).

07.02.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено частково вказане клопотання детектива та накладено арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках у банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 , а саме:

- АБ «Укргазбанк» (МФО 320478): № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ;

- АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005): № НОМЕР_5 ;

- АТ «ОЩАДБАНК» (МФО 300465): № НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ).

Заборонено розпоряджатися грошовими коштами шляхом зупинення видаткових операції з грошовими коштами, що вже перебувають на банківських рахунках, а також надходять на них, за виключенням здійснення обов`язкових платежів до бюджету. В іншій частині клопотання - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, всупереч твердженням апелянта, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні детектива правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень в межах яких здійснюється досудове розслідування, а також те, що ч.3 ст. 212 КК України за якою підозрюється ОСОБА_6 передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання детектива про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

При цьому, слідчий суддя не вбачав підстав для зобов`язання службових осіб банківських установ повідомляти правоохоронні органи про суму коштів, що знаходяться на банківських рахунках, а також надати довідку щодо кількості грошових коштів на розрахунковому рахунку на час накладення арешту, оскільки даний спосіб зобов`язання банківської установи не відповідає меті вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання детектива про накладення арешту на майно підозрюваного.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна (підозрюваної) з метою забезпечення запобігання

можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Увідповідності до змісту ст. 368 КПК України питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4