Провадження №11-сс/801/444/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.07.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.07.2023 року клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) діб, тобто до 22.09.2023 року.

Визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні.

Якщо ОСОБА_6 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на ОСОБА_6 визначено термін їх дії відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, на час покладення обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.07.2023 року та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що підстави для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необгрунтованими, тому, що на досудовому розслідуванні він за першою вимогою слідчого до нього з`являвся, від органів досудового розслідування не переховувався, в поліцію сам звернувся з явкою з повинною, добровільно здав крадені речі та відшкодував матеріальні збитки, потерпіла сторона ніяких претензій не має.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказує те, що він перебував в лавах ЗСУ, де проходив навчання у В/Ч НОМЕР_1 , від органів досудового розслідування не переховувався, має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , де проживає зі своєю цивільною дружиною, що також підтверджується довідкою внутрішньопереміщеної особи.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання чи домашній арешт, захисника ОСОБА_8 , який підтримав думку свого захисника, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000564 від 13.04.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як убачається з рішення суду першої інстанції, суд, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , врахував, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, офіційно не працює, неодружений, є тимчасово переміщеною особою, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, під час досудового розслідування був оголошений в розшук, тому, перебуваючи на волі, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, оскільки усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні; незаконно впливати на свідків з метою створення сприятливих для себе умов; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе запобігти встановленим судом ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого триває, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.

Посилання обвинуваченого на те, що він перебував в лавах ЗСУ, де проходив навчання у В/Ч НОМЕР_1 , від органів досудового розслідування не переховувався, має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , де проживає зі своєю цивільною дружиною, як на обставини, які є підставою для зміни запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки вказані обставини не спростовують висновки суду щодо доцільності продовження застосування запобіжного заходу.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 , маючи незняту та не погашену судимість за вироком Суворовського районного суду м. Херсон від 05.10.2015 за ч. 2 ст. 186 КК України, будучи обізнаним у тому, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні, своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи повторно, в умовах воєнного стану тяжке кримінальне правопорушення, не робить належних для себе висновків, перебування його на волі може призвести до можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, що в подальшому у складнить проведення судового розгляду.

Також, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд продовжив відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, який є співмірним кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого обвинувачується останній.

Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 20.07.2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалу Вінницького міського суду від 20.07.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4