Справа № 303/25/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/678/20, за апеляційною скаргою, яку подала адвокатка ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2020 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючий, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 - задоволено частково.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 - 2 547 грн 22 коп матеріальної шкоди та 7 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

В задоволенні решти позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

18 червня 2017 року приблизно о 07 год 40 хв обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на території будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, наніс своїй дружині ОСОБА_8 один удар рукою, затиснутою в кулак, у область обличчя, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді травматичного перелому верхньої щелепи зліва, закритий перелом носа та верхньої гайморової пазухи, які згідно з медичним висновком експерта № 491/17 від 10.08.2017 відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі адвокатка ОСОБА_6 , вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що оскаржуваний вирок ґрунтується виключно на припущеннях та показаннях потерпілої, а жодним чітким та конкретним доказом вина ОСОБА_7 не підтверджується. Зазначає, що ОСОБА_7 не наносив потерпілій ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкодження, а остання, стоявши на сходах та намагаючись нанести ОСОБА_7 удар ногою ззаді, не втрималась та втратила рівновагу, у зв`язку з чим упала та вдарилась обличчям об сходи. Також стверджує, що експертом не конкретизовано травмуючу поверхню, чітко не вказано, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 виникли від дії тупих предметів, якою може бути рука, затиснута в кулак, про що свідчить те, що під час судового засідання експерт ОСОБА_9 підтвердив висновок № 491/2017 від 10.08.2017 та пояснив, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою поверхнею, встановити індивідуальні особливості травмуючої поверхні тупих предметів не представилось можливим, і при цьому, експерт зазначив, що не виключає можливості виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 внаслідок удару від виступаючої поверхні, якою можуть бути сходи. Крім того, посилається на те, що органом досудового розслідування порушено право ОСОБА_7 на захист. В обґрунтування цих доводів зазначає, що повідомлення про підозру вручено ОСОБА_7 26.12.2017, а обвинувальний акт затверджено 28.12.2017, і при цьому, ОСОБА_7 не було роз`яснено право на захист та зміст документів, які йому були надані для підпису, орган досудового розслідування обманним шляхом надав ОСОБА_7 підписати розписку про вручення обвинувального акту, не вручивши йому такого. Також посилається на те, що незрозумілим є той факт, чому слідчий орган не вручив ОСОБА_7 повідомлення про підозру після здобуття доказів, зокрема висновку експерта від 10.08.2017, враховуючи те, що саме цей доказ є єдиним, і чому з серпня по грудень кримінальне провадження знаходилось без руху, а в кінці року за два дні було завершено досудове розслідування. Вказані обставини, на переконання сторони захисту, свідчать про певну змову чи гонитву за статистичними показниками, але аж ніяк не про всебічне та ефективне досудове розслідування. Щодо розшуку, в якому нібито перебував ОСОБА_7 , апелянта вказує на те, що ОСОБА_7 знаходився за кордоном на роботі, оскільки йому потрібно утримувати двох дітей, які дружина ОСОБА_8 залишила на нього і він наразі виховує їх один за допомогою своєї мами, а ОСОБА_8 не приймає участі у вихованні та утриманні їхніх дітей. Тому, стверджує, що поведінку ОСОБА_7 не можна розцінювати як ухилення від суду, оскільки його просто не відпускали з роботи й він був змушений відпрацювати певний період, адже залишившись без роботи, він не зміг би належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо утримання дітей. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю достатніх доказів для доведення вини ОСОБА_7 .

У запереченні на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_10 вказує на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а вирок щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим. Стверджує, що вина ОСОБА_7 доводиться наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, які є належними та допустимими. Посилається на те, що наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а також наданими експертом у суді першої інстанції поясненнями, підтверджується, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 отримала внаслідок нанесення їй удару ОСОБА_7 , а не від падіння зі сходів, про що свідчить і те, що велика поверхня сходів не є тим об`єктом обмеженої ударної поверхні. Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 свідомо ухилявся від явки в суд і обґрунтовано був оголошений у розшук. Також стверджує, що обвинувальний акт вручено ОСОБА_7 у порядку, встановленому КПК України, а твердження сторони захисту про протилежне є нічим іншим як намагання уникнути кримінальної відповідальності. Вказує і на те, що порушуючи питання про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи та вичерпанням можливості їх отримання, сторона захисту не обґрунтувала в апеляційній скарзі чому необхідно вважати вичерпаними можливості отримання таких доказів. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

09 червня 2023 року до апеляційного суду надійшли клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисниці адвокатки ОСОБА_6 , про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги та клопотань про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, думку прокурора ОСОБА_5 , який не заперечив щодо задоволення клопотань сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання сторони захисту підлягають задоволенню, а апеляційна скарга захисниці ОСОБА_6 частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисниці адвокатки ОСОБА_6 , а також потерпілої сторони - потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_11 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: сторона захисту належним чином повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження, однак у клопотаннях про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності містяться прохання про проведення судового засідання без участі обвинуваченого та захисниці; потерпіла та її представник повідомлені за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать відповідні довідки про доставку SMS; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від потерпілої сторони не надходило; прокурор не заперечував щодо проведення судового засідання без участі сторони захисту та потерпілої сторони.

Клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, діяння, яке інкримінується ОСОБА_7 , зокрема передбачене ч. 1 ст. 122 КК України у редакції, яка діяла на момент його вчинення (Закон № 1707-VI від 05.11.2009) мало місце 18.06.2017, відповідно до ст. 12 КК України відносилося до злочинів середньої тяжкості (на даний момент до нетяжких злочинів), оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення 18.06.2017) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості (нетяжкого злочину).

При цьому, з матеріалів кримінального провадження убачається, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив 18.06.2017, що свідчить про те, що з часу його вчинення до моменту прийняття апеляційним судом рішення, тобто набрання вироком законної сили, сплив строк понад п`ять років.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування або суду, чи вчинив новий злочин.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження за спливом строку давності колегія суддів бере до уваги пояснення прокурора ОСОБА_5 , відповідно до яких сторона обвинувачення не має даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування або суду чи вчинив новий злочин.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а відповідно до ст. 417 цього Кодексу суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Разом із тим, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 122 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої його позиції, а відтак діяння, які поставлені обвинуваченому у провину, дійсно мали місце, вчинені ним, і отримали правильну кримінально-правову оцінку та визнані самим обвинуваченим.

Системний аналіз указаних вище норм КК та КПК України, а також матеріалів кримінального провадження, свідчить про те, що з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад п`ять років, а перебіг строку не зупинявся і не переривався, тому обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, вирок скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

Із урахуванням наведеного вище, доводи та вимоги апеляційної скарги захисниці, зокрема про скасування вироку та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю достатніх доказів для доведення вини ОСОБА_7 , не беруться до уваги і визнаються такими, що не спростовують факту закінчення строку давності у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та відповідно висновків апеляційного суду про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності та закриття кримінального провадження, про що заявила клопотання сторона захисту.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та адвокатки ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_7 , - скасувати.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: