Справа № 734/1900/23
1-кп/729/115/23 р.
про призначення судового розгляду
23 червня 2023 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі колегії суддів:
головуючої судді: ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Остер Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, студента 3 курсу Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова, військовозобов"язаного, неодруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого п.7 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
Представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,
Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 червня 2023 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
23.06.2023 року через канцелярію суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому в порядку ч.3 ст.315 КПК УКраїни. Сторона захисту вважає, що на даний час існує низка підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_5 утримується під вартою з 21.12.2022 року, однак за цей час стороною обвинувачення так і не було встановлено обставини, які виправдовують його подальше тримання під вартою. Стороною обвинувачення не здобуто жодного обгрунтованого доказу його причетності до вчинення кримінального правопорушення, а в текстах клопотання стороною обвинувачення є тільки посилання на докази, які не мають жодного доказового значення у справі. В матеріалах справи маються суперечливі показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які викликають лише обгрунтовані сумніви в їх достовірності та спростовуються всіма іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Натомість в матеріалах кримінального провадження є докази, які повністю проігноровані стороною обвинувачення та які спростовують причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому злочину і свідчать про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення та вчинення даного злочину іншими особами, зокрема ОСОБА_13 . Вказані факти, стороною обвинувачення умисно та свідомо повністю проігноровані. Окрім того, сторона захисту вважає, що відсутні будь які ризики, передбачені ст. 177 КПК України для подальшого утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки стороною обвинувачення не наведено існування жодного ризику. Обвинувачений ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, позитивно характеризується. Таким чином, сторона захисту вважає, що запобіжний захід, не пов"язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів та прав обвинуваченого.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття справи немає, просить призначити кримінальне провадження до розгляду у відкритому судовому засіданні, колегіальним складом суддів. У судове засідання викликати обвинуваченого, його захисників, потерпілих, представника потерпілих, свідків, вказаних в обвинувальному акті. В підготовчому судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження строку застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. У своєму клопотанні прокурор посилається на обгрунтованість підозри обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого п.7 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_14 , з хуліганських мотивів, що мало місце 12.12.2022 року близько 21 год.30 хв. неподалік приміщення кафе більярдної " Піраміда " по вул. Незалежності, 30 в м. Остер Чернігівського району Чернігівської області.
Прокурор вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , застосовувався та продовжувався з метою запобігання ризикам, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;
3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
4) вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обґрунтуванням вказаних ризиків є те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.7 ч. 2 ст. 115 КК України. Злочин передбачений п.7 ч. 2 ст. 115 КК України посягає на найвищі соціальні цінності як то життя і здоров`я потерпілого. Настали невідворотні наслідки - смерть потерпілого. Покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого п.7 ч. 2 ст. 115 КК України - довічне позбавлення волі може стати підставою для переховування, розшуку, затягування судового розгляду. Обвинувачення у вчиненні злочину в стані алкогольного сп`яніння є проявом зловживання алкогольними напоями, тобто ризиком неявок до суду та вчинення інших кримінальних правопорушень. Застосований раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинувачений не порушував у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості такого порушення, що не залежало від його волі, а перебуваючи на волі, має реальну можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж судовому провадженні, які проживають з ним в одному населеному пункті, вчинити інше кримінальне правопорушення, що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень.
Прокурор вважає, що заявлені ризики та суспільна небезпека обвинуваченого ОСОБА_5 не зменшилась та виправдовує продовження тримання його під вартою.
Представник потерпілих, адвокат ОСОБА_10 , не заперечував щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, просив приєднати до матеріалів справи цивільні позови потерпілих, визнати потерпілих цивільними позивачами, а обвинуваченого цивільним відповідачем. Щодо заявлених клопотань, то просив відмовити у клопотанні сторони захисту та задовольнити клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки злочину він не вчиняв.
Захисники обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у підготовчому судовому засіданні підтримали позицію свого підзахисного, заперечували проти задоволення клопотання прокурора та вказали, що клопотання є необґрунтованим та немотивованим, висунута підозра є необгрунтованою. Просили задоволити клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт з підстав вказаних в клопотанні. Їх підзахисний має достатньо міцні соціальні зв`язки, має матір, постійне місце проживання, позитивно характеризується. Щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували. Подали заяву про виклик свідків у судове засідання та не заперечували щодо виклику та допиту свідків зазначених у реєстрі.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні подав скаргу на постанову слідчого про перекваліфікацію кримінального правопорушення в порядку ст.303 ч.2 КПК України, посилаючись на те, що 01.05.2023 року старшим слідчим СВ ВП № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_15 винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні з ч.2 ст. 121 КК України на п.7 ч.2 ст. 115 КК України. Дана постанова винесена безпідставно, у ній жодним чином не наведено законних мотивів її прийняття, відсутні будь- які посилання на показання, речові докази, документи чи висновки експертів, які обгрунтовують прийняття такого рішення слідчим, тобто відсутній зміст обставин, які є для прийняття такої постанови, мотиви їх прийняття, їх обгрунтування та посилання на положення кодексу, що повинні становити мотивувальну частину прийнятої постанови. В матеріалах справи маються неспростовані докази вчинення злочину іншими особами, що повністю проігноровано стороною обвинувачення і відсутні будь-кі докази щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України чи п.7 ч.2 ст. 115 КК України.Таким чином просить скасувати постанову старшого слідчого.
Також, адвокатом ОСОБА_8 було подано заперечення на ухвалу слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_16 від 16 березня 2023 року про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Просить визнати, що таке продовження строку досудового розслідування є незаконним та таким, що прийнято з істотним порушенням права ОСОБА_5 на захист з підстав вказаних у письмовому запереченні.
Колегія суддів, розглянувши клопотання сторони захисту та сторони обвинувачення , вислухавши сторони кримінального провадження, які не заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.
Дане кримінальне провадження підсудне Бобровицькому районному суду Чернігівської області згідно ухвали Чернігівського апеляційного суду від 19 травня 2023 року.
Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено.
Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.
У підготовчому судовому засіданні, відповідно до положень ч. 2 ст. 318, п. п. 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України, визначено коло осіб з боку обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.
Судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні, судом колегіально, за участю прокурора, обвинуваченого, його захисників, потерпілих , представника потерпілого та свідків.
Крім того, враховуючи вимоги ст.128 КПК України, підлягає прийняттю до судового розгляду у даному кримінальному провадженні цивільні позови потерпілих про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.
Вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт та клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів робить нижче наведений висновок.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 KПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Згідно ст.201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При системному аналізі ст. 201 КПК України з іншими чинними його нормами можна зробити висновок, що під обов`язком суду розглянути клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, мається на увазі те, що суд під час розгляду зазначених клопотань повинен встановити ряд фактів, які в своїй сукупності дають підстави для зміни обраного запобіжного заходу, зокрема суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Також суд при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу крім встановлення обставин визначених ч. 1 ст. 194 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності та врахувати інші обставини, у тому числі визначені в ч. 1 ст. 178 КПК України
Так, сторона захисту в клопотанні про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий арешт посилається на відсутність в матеріалах кримінального провадження обгрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину та недоведенсть прокурором та взагалі існування ризиків, пердбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Заходами забезпечення кримінального провадження є, крім іншого, запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
З положень ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України слідує, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ухвали слідчого судді Козелецького районного суду від 21.12.2022 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Ухвалою слідчого судді Козелецького районного судуд Чернігівської області від 17.05.2023 року строк застосування запобіжного заходу обвинуваченому продовжено до 15.07.2023 року.
Підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими КПК України, для судового розгляду (ч. 2 ст. 314 КПК України). У ході судового розгляду кримінального провадження вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, якою, зокрема, врегульовано порядок застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК). Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою (ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК).
Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість, та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, суд ураховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Сторона обвинувачення у клопотанні посилалась на наявність чотирьох ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд погоджується з доводами, наведеними у клопотанні прокурора, про продовження існування ризику переховування від суду.
Указаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.
Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками, а також суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обвинувачують ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.
Так, у розумінні Кримінального кодексу України злочин за ч. 2 п.7 ст. 115 КПК України, інкримінований обвинуваченому, є особливо тяжким, а тому при визначенні імовірності переховування обвинуваченого від суду відповідно до п. 2 ч. 1ст. 178 КПК України також слід враховувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, за яким він обвинувачується. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачється у вчиненні злочину, який посягає на найвищі соціальні цінності, як то життя та здоров"я потерпілого. Отже, фактичні дані кримінального провадження та особисті обставини щодо обвинуваченого у сукупності дають підстави суду дійти висновку про наявність ризику переховування від суду.
Також суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків .
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).
За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
На думку суду, з урахуванням особи обвинуваченого, є велика вірогідність того, що він , перебуваючи на волі, буде мати реальну можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні задля спонукання їх до надання неправдивих свідчень, введення суду в оману та викривлення відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином , оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому наявний надзвичайно високий ступінь ризику вчинення ним нових злочинів та створення ним інших умов та обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Оцінюючи можливість застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, суд бере до уваги наведені вище характеристики кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та вагомість встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
У п. 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» ЄСПЛ вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.
Факт можливої причетності ОСОБА_5 до злочину, вчинення якого йому інкримінується, на етапі підготовчого судового розгляду підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадження доказів на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні про продовження строку тримання під вартою .
При цьому, суд не вирішував ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не оцінював докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив, що на даному етапі розгляду кримінального провадження причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, у змісті яких ідеться про те, що обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом.
Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, а має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку діяння у вчиненні якого останній обвинувачується. Разом з тим, на теперішній час вирішується питання про призначення у справі судового розгляду. Отже, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також бере до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею було обрано обвинуваченим запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченому, останній може переховуватись від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинувачену та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.
Отже, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також частини першої статті 197 КПК України, згідно з якими строк застосування запобіжних заходів, в тому числі, і тримання під вартою або продовження тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, та спрямований на уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а тому колегія суддів робить висновок про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 .
При цьому необхідно зауважити, що суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості та не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння.
Крім того, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, що потягло за собою загибель людини, колегія суддів вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання про продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів з огляду на усталену практику ЄСПЛ ураховує не лише потреби конкретної особи, а й загальні суспільні інтереси, які, зважаючи на велику суспільну небезпечність інкримінованого злочину, вимагають більш суворого підходу.
Щодо клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт колегія суддів зазначає наступне.
Сутність домашнього арешту полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби (ч.1 ст.181 КПК України). При цьому в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначається точна адреса житла, яке підозрюваному, обвинуваченому забороняється залишати (ч.3 ст.196 КПК). Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення (ч.2 ст.233 КПК). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ конкретизував вжите законодавцем у ч. 5 ст. 181 КПК словосполучення «житло цієї особи» випадками, коли підозрюваний, обвинувачений: є власником (співвласником) такого житла; зареєстрований у такому житлі; постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації тощо. При цьому враховуючи, що власник житла може зазнати обмежень своїх прав у разі обрання домашнього арешту щодо осіб, які мешкають в його житлі, застосовуючи цей запобіжний захід, суд з`ясовує думку власника житла.
Як встановлено судом за адресою, яку зазначив захисник обвинуваченого в клопотанні, обвинувачений не зареєстрований, проживає по найму, не є власником або співвласником зазначеного майна. Натомість в матеріалах клопотання відсутня згода власника на обрання домашнього арешту щодо ОСОБА_5 в його житлі. Вищевказане свідчить про неможливість задоволення клопотання обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу відносно нього.
Враховуючи наведі вище обставини в їх сукупності, суд відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, а саме домашнього арешту, оскільки перебування обвинуваченого на волі на даному етапі створює реальну небезпеку для свідків й може перешкодити досягненню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України. Щодо посилання сторони захисту на необгрунтованість підозри відносно обвинуваченого, то на даному етапі, а саме на стадії підготовчого судового засідання, фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються судом під час підготовчого судового засідання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав. Під час підготовчого судового засідання, судом встановлено, що причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, а ризики, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати .
З приводу поданої скарги стороною захисту на постанову слідчого про перекваліфікацію кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ч. 2 ст. 303 КПК України, на яке посилається сторона захисту у своїй скарзі визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (ніж ті, що зазначені в частині 1 цієї статті) не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Отже, положення ч. 2 ст. 303 КПК України не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-318 КПК України (зокрема, на це вказує використане законодавцем формулювання "можуть бути предметом розгляду", а не "розглядаються" чи "підлягають розгляду" тощо, а також пряме відсилання до правил статей 314-316 КПК України).
Ані ч.2 ст.303, ані статті 314-316 КПК не передбачають, що суд в підготовчому судовому засіданні має право ухвалити за результатом розгляду таких скарг одне з рішень, які передбачені ч.2 ст.307 КПК України під час досудового розслідування, а саме скасовувати рішення слідчого чи прокурора, зобов`язувати припинити дію чи, навпаки, вчинити певну дію. Натомість, за змістом ст. 314-316 КПК України, підготовче судове засідання є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якої є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Сторона захисту фактично не погоджується з кваліфікацією вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тому просить скасувати постанову старшого слідчого відділення відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області від 01.05.2023 про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст.121 КК України на п.7 ч.2 ст.115 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 120 222 703 500 00 473 від 13.12.2022 .
З огляду на вказану специфіку завдань та цілей підготовчого судового засідання, в межах цієї стадії суд позбавлений можливості досліджувати докази, надавати їм оцінку з точки зору їх допустимості та/або достовірності, а також робити висновки щодо законності чи незаконності дій, бездіяльності чи рішень, прийнятих на досудовому розслідуванні.
Водночас, зі змісту поданої стороною захисту скарги вбачається, що викладені у ній доводи зводяться до необхідності надання судом оцінки діям та рішенням представників сторони обвинувачення, в тому числі, з точки зору їх законності, у зв`язку з порушеннями норм кримінального процесуального законодавства які, на думку захисту, були допущенні при їх прийнятті.
На переконання суду, викладені у скарзі аргументи потребують аналізу законності низки взаємопов`язаних процесуальних дій та рішень у кримінальному провадженні, а відтак, твердження захисників щодо допущених порушень під час досудового розслідування підлягають дослідженню вже під час судового розгляду у ході дослідження доказів, оскільки це матиме значення для оцінки їх допустимості та належності.
Отже, враховуючи, що положення ст. 291 КПК України забороняють надання інших документів, крім визначених в ч. 4 ст. 291 КПК України, до початку судового розгляду, доводи, викладені у скарзі, повно, всебічно та об`єктивно можуть бути досліджені судом тільки під час безпосереднього судового розгляду. Таким чином, дана скарга та доводи у ній заявлені передчасно, а також враховуючи, що прокурор вправі змінити обвинувачення під час судового розгляду, суд приходить до висновку про передчасність скарги сторони захисту та необхідність відмовити у її задоволенні.
Одночасно, суд роз"яснює стороні захисту, що доводи викладені у скарзі можуть бути зазначені суду на стадії судового розгляду, зокрема, під час дослідження доказів.
Вирішуючи питання щодо поданого заперечення на ухвалу слідчого судді про продовження строку досудового розслідування, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 3 ст. 309 КПК України ухвали слідчого судді, не передбачені у ч. 1 та ч. 2 цієї статті, оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Разом з тим, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 314 та ст. 315 КПК України, законодавцем визначено вичерпний перелік повноважень суду на стадії підготовчого провадження, до якого не входить можливість надавати оцінку ухвалам слідчого судді з точки зору їх законності і обґрунтованості та скасовувати їх за результатами відповідної оцінки. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що під час проведення підготовчого судового засідання сторони кримінального провадження мають можливість лише подати заперечення на ухвалу слідчого судді, а суд може лише прийняти вказані заперечення для надання їм оцінки в майбутньому під час судового розгляду та винесення остаточного рішення у справі, не вирішуючи при цьому порушених у таких запереченнях питань щодо законності та обґрунтованості відповідного судового рішення на підготовчому судовому засіданні. Вказане пов`язане із тим, що вирішення вказаних питань знаходиться поза межами тих повноважень, якими наділений суд на даній стадії кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне долучити вказані заперечення до матеріалів справи та надати оцінку висловленим у них доводам під час судового розгляду кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,131,132,194,201, 134, 314, 315, 316, 369, 372, 381, 382,395 КПК України, колегія суддів, -
Судовий розгляд здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 - задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_5 на 60 днів до 22 серпня 2023 року включно з утриманням його в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» .
Прийняти до розгляду цивільні позови ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням та витрат правову допомогу.
Визнати ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 цивільними позивачами, обвинуваченого ОСОБА_5 цивільним відповідачем у кримінальному провадженні.
Вручити обвинуваченому цивільні позови потерпілих.
Клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про виклик свідків задовольнити.
Викликати для участі в судовому засіданні прокурора, обвинуваченого, його захисників, потерпілих, представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 , свідків заявлених стороною обвинувачення та стороною захисту.
Прийняти до розгляду в судовому засіданні заперечення на ухвалу слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_16 від 16.03.2023 року про продовження строку досудового розслідування.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захисникам, прокуророрам, представнику потерпілих та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.
Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуюча суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3