Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/636/23
В И Р О К

Іменем України

22 червня 2023 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт кримінальному провадженні №000075, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.03.2023 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не маючий, військовозобов`язаного, участі в АТО та ООС не приймав, котрий є особою з інвалідністю ІІІ-ї групи, раніше судимого:

17.04.2002 Лубенським міським судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК до 3 р. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 роки.

29.11.2002 Лубенським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК до 2 р. позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК із урахуванням вироку Лубенського міського суду від 17.04.2002 остаточно засуджений до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

29.12.2004 звільнений умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 11 місяців 23 дні.

07.11.2005 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК до 3 р. 6 міс. позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК з урахуванням вироку Лубенського міського суду від 29.11.2002 остаточно засуджений до 4 р. позбавлення волі.

13.06.2009 звільнений по відбуттю строку покарання.

25.10.2010 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК до 4 міс. арешту.

30.11.2010 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК до 6 міс. арешту, на підставі ст. 70 КК із урахуванням вироку Лубенського міськрайонного суду від 25.10.2010 остаточно засуджений до 6 міс. арешту.

29.04.2011 звільнений по відбуттю строку покарання.

09.09.2011 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК до штрафу в розмірі 1000 грн.

19.03.2012 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 395 КК із застосуванням ст. 70 КК остаточно засуджений до 6 міс. арешту та із застосуванням ст. 71 КК до штрафу в сумі 1000 грн. який виконувати самостійно.

19.09.2012 звільнений по відбуттю строку покарання.

17.12.2013 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК до 2 р. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 3 р.

16.01.2015 ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області іспитовий строк скасовано та направлено до місць позбавлення волі.

06.01.2017 звільнений по відбуттю строку покарання, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.190 КК України,-

в с т а н о в и в:

15.02.2023, в обідній час доби, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , маючи корисливий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, не маючи наміру повертати майно, нібито для передачі майна потерпілого на ремонт, діючи умисно, повторно та протиправно, з корисливих мотивів, попросив та в подальшому отримав у ОСОБА_6 його болгарку марки «Bosh» моделі «S1M-115 Angel Grinder» вартістю 831 грн., однак вказану болгарку ОСОБА_5 не повернув, а розпорядився нею на власний розсуд, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на вказану суму.

Крім цього, 28.02.2023, в обідній час доби, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання потерпілого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 , маючи корисливий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, не маючи наміру повернути майно, нібито для тимчасового користування, діючи умисно, повторно та протиправно, з корисливих мотивів, попросив та в подальшому отримав у ОСОБА_7 його мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi 5 MDGI» вартістю 1999,67 грн., однак вказаний мобільний телефон ОСОБА_5 не повернув, а розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), що вчинено повторно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_5 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України за обставин викладених в обвинувальному акті від 05.05.2023 року визнає повністю, не заперечував щодо обставин його вчинення, а саме місця, дати, часу та способу.

Крім того в судовому засіданні ОСОБА_5 надав наступні покази: так 15.02.2023 року він перебував за місцем проживання ОСОБА_6 з яким разом розпивали спиртні напої. Він побачив, що в останнього є болгарка, яка не працювала, він вирішив її взяти на ремонт, на що ОСОБА_6 погодився. Однак подальшому, вказану болгарку не повернув, а розпорядився нею на власний розсуд, здавши її до ломбарду. Крім того, 28.02.2022 року, він перебував за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_4 , з яким вживали спиртні напої. Він побачив, що в останнього був мобільний телефон, яким він не користувався. ОСОБА_7 дав йому цей телефон, однак він його не повернув, та розпорядився на власний розсуд. Він розуміє, що вчиняє шахрайство, що майно належало не йому. Потерпілі претензій до нього не мають, дане майно їм було повернуто. Щиро розкаюється у скоєному, просив суворо не карати.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчинення кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Матеріали справи містять їх заяви в яких вони просили розгляд даного кримінального провадження проводити без їх участі. Цивільний позов в справі не заявлений. Їх неявка не перешкоджає проведенню судового засідання у справі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.2 ст.1190 КК України і обставини яких викладені в обвинувальному акті від 05.03.2023 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушеннях у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винуватим, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як дії, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що вчинене повторно.

Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_5 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно.

ОСОБА_5 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Таким чином, вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.

Разом з цим, обвинувачений повторно вчинив злочин проти власності. Як роз`яснив Пленум ВСУ України у постанові від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» з п. 20 вбачається, що відповідно до п. 1 примітки до статті 185 КК повторним у статтях 185, 186 та 189-191 КК визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК. Тому враховуючи, що обвинувачений раніше вчиняв умисні корисливі злочини передбачені ст.185 КК України, тому в його діяннях також міститься ознаки повторності.

Тому суд вважає, що ОСОБА_5 дійсно вчинив умисні дії, що виразились заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що вчинене повторно, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України.

З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 КК України кваліфікується, як нетяжкі злочини, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_5 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 . Так, органом досудового розслідування, у відповідності до ст. 67 КК України, визначено обставину, що обтяжують відповідальність обвинуваченого, а саме рецидив злочинів. Однак, відповідно до абзацу 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо повторність злочинів, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України, як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує. З огляду на це, суд виключає з обвинувачення обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого, а саме рецидив злочину, оскільки ОСОБА_5 повторно вчинив заволодіння майна, шляхом зловживання довірою (шахрайство), кваліфікуюча ознака повторність якого охоплюється ч. 2 ст. 190 КК України. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_5 є осудною, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який має фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня», ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра, фтізіатра та нарколога не перебуває.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі майнові злочини. Має не зняту на не погашену в установленому порядку судимість.

За інформацією довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_5 на обліку не перебуває.

Також враховано відсутність сім`ї та офіційного місця роботи. Крім того, обвинувачений є інвалідом ІІІ групи, не перебуває на військовому обліку.

Згідно досудової доповіді, складеної фахівцем Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_8 від 16.06.2023, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. При цьому, виконання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останньої до скоєного нею.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, який щиро розкаявся, обставини викладені органом пробації в досудовій доповіді, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 за вчинення нетяжкого злочину належить призначити покарання в межах санкції статті інкримінованому йому злочину, а саме у виді 3 років обмеження волі

В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 2 роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілими не заявлявся.

Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення судово-товарознавчих експертиз на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.

Керуючись: ст. 22, ст.100, 122, 124, ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50, 56, 65-67, 75, 76, ч. 2 ст. 190 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації,

Іспитовий строк ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, а саме 22.06.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт гр.України серія НОМЕР_1 ,), на користь держави судові витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз в сумі 1887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) грн. 80 коп.

Речові докази:

- Болгарку марки «Bosh» моделі «S1M-115 Angel Grinder», яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити в останнього;

- Мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi 5 MDGI», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити в останнього.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя М. Вітківський