Провадження № 11-кп/824/135/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, 31 травня 2020 року о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , керував технічно справним мотоциклом «Geon x-road 200L» д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався територією Регіонального ландшафтного парку «Лиса гора». Діючи з необережності ОСОБА_7 порушив вимоги п.2.3 б), 12.1 та розділу 33 заборонного дорожнього знаку 3.2 Рух механічних транспортних засобів заборонено ПДР України, а саме: не вибрав безпечну швидкість та прийом керування при яких мав би можливість постійно контролювати рух транспортного засобу з урахуванням дорожньої обстановки, не врахував дорожні умови, а саме стан поверхні ділянки місцевості по якій рухався, та після наїзду на нерівність, втратив змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, створюючи загрозу здоров`ю громадян, що перебували у парку, у в стані бокового заносу здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок наїзду ОСОБА_10 отримала тілесне ушкодження у вигляді відкритої травми правої гомілки, яка визнана тілесним ушкодженням середнього ступню тяжкості.

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. в дохід держави та позбавлено права керування транспортними засобами на 2 роки. Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 40 000 (Сорок тисяч) гривень. У задоволені інших вимог ОСОБА_10 відмовлено. Вирішено питання про процесуальні витрати, та речові докази.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Голосіївського районного суду від 16 грудня 2021 року в частині призначеного додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій та доведеності вини просить вирок суду змінити та призначити більш м`яке покарання, із застосуванням ст.69 КК України.

Вважає, що постановлений щодо нього вирок є занадто суворим. При призначені покарання суд першої інстанції не взяв до уваги в повному обсязі пом`якшуючі обставини, які можуть бути іншими, окрім перерахованими у ст.65 КК України. Так, на місці пригоди обвинувачений відразу викликав швидку медичну допомогу та поліцію, в подальшому активно сприяв розкриттю інкримінованого йому злочину, прибував за першим викликом слідчого. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

На думку апелянта, при проведенні судового слідства в суді першої інстанції наявна часткова однобічність та неповнота, під час якого залишились недослідженими обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, зокрема в частині призначеного покарання обвинуваченому при розгляді кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України.

Також вважає, що при встановленні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобів на строк 2 роки, місцевий суд навів загальне мотивування, яке по суті не обґрунтовувало його застосування.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 подали апеляційну скаргу, в якій просять змінити вирок, яким стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 2 483 грн в рахунок оплати витрат на таксі; 200 000 грн. моральної шкоди. Застосувати до ОСОБА_7 позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, накласти арешт на все майно обвинуваченого, зокрема на мотоцикл марки «Geon x-road 200L» д.н.з. НОМЕР_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що в даному випадку має місце невідповідність висновків суду, викладені судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема суд першої інстанції не врахував той факт, що обвинувачений виявляв неповагу до суду та учасників судового розгляду, перебуваючи під слідством вчинив адміністративні правопорушення, не виконував законні вимоги працівників Національної Поліції, виявляв неповагу до суду та учасників процесу, надавав завідомо неправдиві пояснення в суді, приховував майно, збереження якого вважає більш важливим ніж життя потерпілої ОСОБА_10 .

Крім того, суд першої інстанції не врахував недобросовісність обвинуваченого, котрий не спромігся знайти роботу та виплачувати компенсацію (принаймні частину) протягом всього часу судового розгляду, котрий тривав більше 12 місяців.

Також вважають, що суд першої інстанції не навів жодної аргументації стосовно суми моральної шкоди в сумі 40 000 грн. та стосовно відмови стягнення витрат на таксі (для відвідування лікарняних установ в період лікуванні сумі 2 483,00 гривень.

До того ж, у вироку не зазначено, чому місцевий суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 , заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судду,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав клопотання та просив його задовольнити, та звільнити останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності,

пояснення захисник ОСОБА_8 , яка також підтримала клопотання обвинуваченого та просила його задовольнити,

пояснення представника потерпілої ОСОБА_9 , який не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який також не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в клопотанні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 органами досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні 31 травня 2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і за вироком суду був визнаний винуватим саме у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, вину у вчиненні якого обвинувачений визнав частково.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, положень ст. 12 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції Закону України станом на час апеляційного розгляду), станом на 31 травня 2023 року сплинули та закінчились, визначені ст. 49 КК України строки давності.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 49 КК України (в редакції Закону України станом на час апеляційного розгляду) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилась від досудового розслідування або суду, або до закінчення зазначених у частині першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

На час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції вирок суду, який наразі оскаржується, не набрав законної сили.

Відтак, підставою звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення, встановлених ч.1 ст. 49 КК України, строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Процесуально-правовими підставами звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадків, передбачених ч. 5 ст. 49 КК України.

З огляду на те, що обвинувачений надав таку згоду, та з огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що наявні умови, які є правовою підставою для прийняття судом апеляційної інстанції рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає у себе, відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

А тому, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає до задоволення, вирок суду - скасуванню, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 - за ч. 1 ст. 286 КК України - закриттю на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням на час апеляційного розгляду строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4