137/438/23

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2023 смт. Літин

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника Літинської ВК № 123 ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині в режимі відеоконференції клопотання начальника Державної установи "Літинська виправна колонія (№123)" ОСОБА_7 , відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, засудженого 21 грудня 2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 289 КК України до 14 (чотирнадцяти) років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна належного йому на праві приватної власності в дохід держави, (початок строку: 29 січня 2021 року, кінець строку: 11 липня 2023 року) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Державної установи "Літинська виправна колонія (№123)" ОСОБА_8 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним клопотанням, яким просив застосувати до засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання мотивуючи тим, що засуджений ОСОБА_4 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник установи ОСОБА_5 повідомив, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі перебуває з 2015 року, а конкретно з 2021 року в ДУ «Літинська ВК № 123». За час відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони, не отримував стягнень, ввічливо ставився до персоналу установи, ставленням до праці та поведінкою довів, що став на шлях виправлення, кілька разів був заохочений начальником установи. До кінця строку залишилось 2 місяця. Відтак адміністрація вважає за необхідне застосувати до засудженого положення ст. 81 КК України. Додатково повідомив, що засуджений із червня місяця 2021 року працює, виходив на виробничу норму по благоустрою установи. Він отримав заохочення з благоустрою, а потім переведений на дільницю соціальної реабілітації, згодом переведений на птахофабрику де і працює.

Засуджений ОСОБА_4 у режимі відеоконференції клопотання повністю підтримав та просив його задовольнити. На запитання прокурора повідомив, що за вироком суду цивільний позов та судові витрати не сплатив. Непрацевлаштованим був з вересня 2021 року по квітень 2022 року пояснив, що захворів, по стану здоров`я не міг працювати та і роботи не було.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 просив звернути увагу на те, що ОСОБА_4 6 років провів в умовах слідчого ізолятору, суд зарахував йому час попереднього тримання під вартою у строк покарання, і коли ОСОБА_4 прибув в установу 29.01.2021 року то в останнього з листопада 2019 вже був необхідний коефіцієнт згідно якого можна було застосовувати положення ст. 81 КК України. До того ж особа щойно прибула у виправну установу, не могла так швидко адаптуватись. Клопотання, яке є предметом розгляду - акт виправної колонії і це клопотання показує, що ОСОБА_4 став на шлях виправлення. Через 2 місяці його підзахисний вийде в суспільство. Зазначив необхідність дотримання об`єктивної думки. Просив не вибирати конкретні факти, а враховувати особу засудженого в цілому зокрема його направленість, його стремління. Повідомив, що засуджений не зміг виконати рішення суду щодо цивільного позову, адже майновий стан засудженого - батько інвалід, та віддалена тітка. До того ж потерпілий не пред`явив виконавчий лист до виконання. Шкода частково потерпілому була відшкодована. ОСОБА_4 за роботу у виправній колонії, отримував зарплату - мали стягувати. Якщо не стягувалось не вина засудженого. Просив також взяти до уваги, що прокурор ознайомився з матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_4 лише в день розгляду клопотання. Вважав доцільним при ухваленні рішення керуватись матеріалами установи, адже установа щоденно спостерігає за особою ОСОБА_4 .. Акцентував також увагу розвитку законодавства у гуманістичному порядку. В черговий раз зазначив, що клопотання установи показує відношення до ОСОБА_4 .. Не лише держава може карати, але держава може і милувати, адже держава зацікавлена аби засуджений не вчинив рецидиву. Просив задовольнити клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 , вважає що підстави для задоволення клопотання відсутні. Зокрема із матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_4 засуджено за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів. Те що засуджений отримав ряд заохочень і не свідчить, що останній став на шлях виправлення, адже оцінку треба давати за весь період відбування покарання. Засуджений прибув в установу відбування покарання в 2021 році. В дійсності із вироку суду вбачається, що засуджений не відшкодував по цивільному позову, так само і не відшкодовувались судові витрати за проведення експертиз. Вважає, що підстав для задоволення клопотання немає.

Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши клопотання та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до наступних висновків.

Так, з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що 21 грудня 2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області останнього засуджено за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 289 КК України до 14 (чотирнадцяти) років 6 міссяців позбавлення волі із конфіскацією майна належного йому на праві приватної власності в дохід держави (а.с. 3-10). На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 20.01.2015 до набрання вироком законної сили (*29.01.2021), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стаття 81 КК України передбачає, що умовою для застосування умовно-дострокового звільнення є те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2000 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. При цьому суд враховує поведінку засудженого за весь період відбування покарання.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 , вбачається, що під дію ст. 81 КК України останній підпадає по відбуттю 3/4 частини строку призначеного йому покарання (26.11.2019) (а.с. 11), однак відповідно до витягів із протоколів № 4 від 10.03.2021, № 4 від 10.03.2021, №4 від 10.03.2021 комісія Літинської ВК №123 по розгляду матеріалів особових справ засуджених відмовляла ОСОБА_4 у застосуванні до нього ст.ст. 81, 82 КК України, оскільки останній під час відбування покарання не став на шлях виправлення та не довів своє виправлення (а.с. 34-36).

Натомість згідно характеристики від 25.02.2021 ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі. По прибуттю в установу працевлаштованим на виробництві не був з власних переконань. За час відбування покарання характеризується посередньо. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Участі у роботі самодіяльних організацій засуджених не приймає (а.с. 37).

Згодом 14.04.2022 до засудженого застосовано заохочення у виді подяки за активну участі у роботі самодіяльних організацій та життя установи (а.с. 38).

Згідно з характеристикою від 22.04.2022 (а.с. 39) станом на 22.04.2022 ОСОБА_4 не працевлаштований з власних переконань. Участі у роботі самодіяльних організацій засуджених не приймає.

Проте згідно з постановою від 15.12.2022 (а.с. 40) до засудженого за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, по підсумках роботи за 4 квартал 2022 року оголошено подяку.

Для справедливості варто зазначити, що засуджений був працевлаштований з 28.04.2022 (а.с. 11).

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_4 яка міститься в матеріалах особової справи від 19.04.2023 (а.с. 11), останній за час перебування у Літинській ВК № 123 характеризується позитивно. З 28.04.2022 був переведений до дільниці соціальної реабілітації, як особа, яка стає на шлях виправлення, де був працевлаштований різноробочим на контрагентському об`єкті ТОВ «Вінницька птахофабрика».

Як вбачається з довідки про заохочення та стягнення від 19.04.2023 (а.с. 12) засуджений ОСОБА_4 за весь період перебування в установі до дисциплінарної відповідальності не притягався. Також наявні 3 заохочення у виді оголошення подяки.

Водночас, суд не може брати до уваги твердження захисника, що засудженого потрібно звільнити, адже залишилось 2 місяці та необхідно дотримуватись принципів гуманності. Твердження виходить за межі розгляду клопотання, адже предметом розгляду, відповідно до ст. 81 КК України, є доведення засудженим за весь час відбування покарання свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Наявні заохочення у 2022-2023 роках можу свідчити лише про позитивну тимчасову тенденцію у поведінці засудженого, беручи до уваги, що ОСОБА_4 перебуває у місцях позбавлення волі з 23.01.2015 ( у ДУ «Літинська ВК № 123» з 16.02.2021). Однак, це не дає підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення і до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Звільнення умовно-достроково від відбування покарання не гарантує, що особа повторно не вчинить кримінальне правопорушення, тому це не може бути чинником, який знижує ризик рецидиву. Крім того, передчасне звільнення з місць позбавлення волі не може забезпечити дотримання особою правил законослухняної поведінки після звільнення.

У своїй промові захисник акцентував увагу на необхідності дотримання принципів гуманізму та врахування особи засудженого. Однак вказані твердження доцільно зазначати на стадії судового розгляду, а не на стадії виконання покарання, адже при призначенні покарання суд, керуючись правосвідомістю, внутрішнім переконанням, враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Відтак, якщо враховувати особу засудженого то потрібно в комплексі враховувати і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, їх суть, спосіб, обставини.

Захисник висловив тезу, що держава має не тільки карати, але й помилувати. Суд не погоджуюся з цією думкою, оскільки поняття «помилування» не може застосовуватись в контексті ст. 81 КК України. Крім того, держава (в особі суду який ухвалив вирок) вже виконала позитивну функцію, пов`язану з принципом гуманізму, коли зарахувала в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20.01.2015 до набрання вироком законної сили 29.01.2021, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі ( 12 років 19 днів).

Безумовно, дані щодо заохочень та працевлаштованість мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення, застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і належить дискреційним повноваженням суду. Обгрунтовних даних про поведінку засудженого, які б свідчили, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і свідчить про можливість звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 537, 539, 376 КПК України, ст. 81КК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання начальника Державної установи "Літинська виправна колонія (№123)" ОСОБА_7 , відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя:ОСОБА_1