ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 753/53/20

провадження № 51-2191км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, постановлений у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008305, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 307 КК - на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу - на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що він за встановлених та детально наведених судом першої інстанції у вироку обставин 11 листопада 2019 року за допомогою мобільного додатку «Телеграм», домовився з невстановленою досудовим розслідуванням особою, щодо незаконного придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс та психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, з метою подальшого збуту.

Наступного дня приблизно о 02:00, ОСОБА_7 за будинком № 13 по вул. Гмирі у м. Києві підібрав згорток, у якому знаходились 44 фасованих згортки із канабісом, загальною масою 40,02 г та 1 згорток із амфетаміном, масою 0,163 г і в цей же день в період приблизно з 10:45 до 14:45 біля поблизу озера «Жандарка», що між вул. Урлівська та вул. Здолбунівська Дарницького району у м. Києві здійснив 32 схованки (закладки) з канабісом, загальною масою 30,2 г, місце знаходження яких фотографував з їх детальними координатами для подальшого координування наркозалежних споживачів про місце перебування наркотичних засобів.

Далі о 14:50, на вул. Урлівська, 38-а, ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, які під час його особистого обшуку виявили і вилучили 1 згорток з амфетаміном, масою 0,163 г та 12 згортків з канабісом, масами 0,82 г, 0,81 г, 0,77 г, 0,74 г, 0,85 г, 0,80 г, 0,84 г, 0,81 г, 0,75 г, 0,83 г, 0,90 г, 0,90 г, загальною масою 9,82 г, які ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав, з метою подальшого збуту.

Крім того, в період часу з 21:11 12 листопада по 00:42 13 листопада 2019 року, в ході проведення огляду місця події поблизу озера «Жандарка», працівники поліції виявили та вилучили 32 фасованих згортки з канабісом, масами 0,84 г, 1,05 г, 0,87 г, 0,88 г, 1г, 0,89 г, 0,83 г, 0,85 г, 1 г, 0,84 г, 0,95 г, 0,92 г, 0,97 г, 0,99 г, 1 г, 0,95 г, 0,99 г, 0,87 г, 0,89 г, 0,83 г, 0,93 г, 1 г, 0,95 г, 0,99 г, 1,06 г, 1,09 г, 0,88 г, 0,96 г, 1,07 г, 0,84 г, 0,97 г, 1,05 г, загальною масою 30,2, який ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав, з метою збуту.

Київський апеляційний суд 16 березня 2023 року під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора скасував вирок районного суду і постановив свій, яким призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 307 КК - на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу - на строк 5 років з конфіскацією майна, яке є його власністю і на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

У решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги і доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та заперечення інших учасників провадження

У аналогічних за змістом касаційних скаргах засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості та юридичної кваліфікації дій засудженого, посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість, просять скасувати вирок апеляційного суду і залишити в силі вирок районного суду.

Суть доводів касаційних скарг скаржників зводиться до їх вказівок на те, що місцевий належним чином, врахувавши позитивні дані про особу засудженого, його критичне ставлення до вчиненого, процесуальну поведінку, відсутність негативних наслідків вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують покарання, постановив справедливий вирок, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі. Натомість, апеляційний суд, скасовуючи вирок районного суду необґрунтовано визначив засудженому покарання, яке слід відбувати реально, не навівши при цьому жодних мотивів і підстав для такого суворого покарання.

Крім того, на обґрунтування своїх доводів щодо суворості призначеного покарання, скаржники в касаційних скаргах додатково посилаються на низку документів, які характеризують особу засудженого.

Заперечень на касаційні скарги сторони захисту до Верховного Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

Захисник і засуджений підтримали касаційні скарги, просили їх задовольнити на підставах зазначених у цих скаргах.

Прокурор, навівши відповідні пояснення, заперечила проти задоволення касаційних скарг сторони захисту, просила вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених місцевим судом, а також правильності кваліфікації його дій частинами 1 і 2 ст. 307 КК Верховний Суд не перевіряв, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень в цій частині сторона захисту не оскаржує.

Що стосується доводів касаційних скарг щодо суворості призначеного ОСОБА_7 апеляційним судом покарання Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Статтею 69 КК (в редакції, чинній на момент вчинення засудженими злочинів) визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно з приписами ст. 75 КК (у відповідній редакції), якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням яких є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 414, 438 КПК, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень статей 69, 75 КК.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Повертаючись до обставин цієї справи, Верховний Суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітнього сина (2015 року народження), на диспансерних обліках у нарколога та психіатра не перебуває. Крім того місцевий суд визнав щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння розкриттю злочинів та критичне ставлення до їх скоєння, обставинами, що пом`якшують покарання, та не встановив обставин, що його обтяжують.

Наведені обставини, визнані місцевим судом такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, тому суд дійшов висновку про можливість призначення засудженому покарання за ч.1 ст. ст. 307 КК у межах санкції статті, а за ч. 2 ст. 307 із застосуванням ст. 69 КК, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї норми без конфіскації майна, визначивши його остаточний вид і розмір на підставі ст. 70 КК.

При цьому, зваживши на обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_7 , його молодий вік, належну процесуальну поведінку, негативне ставлення до своїх дій, місцевий суд вважав, що виправлення засудженого можливе без його ізоляції від суспільства і що можна застосувати до нього положення статей 75, 76 КК, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, дійшов висновку про необґрунтоване застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК, а тому скасував вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалив у цій частині новий вирок, за яким призначив останньому покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, яке належить відбувати реально із застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що місцевий суд у достатній мірі не врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та обставини їх скоєння, які за висновком апеляційного суду свідчать про те, що призначене засудженому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, не може бути необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Верховний Суд вважає, що ураховуючи мету покарання, яка полягає у необхідності виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, зважаючи на кількість вилучених наркотичних засобів, які ОСОБА_7 зберігав з метою збуту, тяжкість вчинених кримінальних правопорушення (санкцією ч. 1 ст. 307 КК перебачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років; санкцією ч. 2 ст. 307 КК- у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна), висновок апеляційного суду про безпідставність застосування до засудженого місцевим судом інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням є правильним.

Сторона захисту у касаційних скаргах не навела переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків в частині не застосування до засудженого положень статей 75, 76 КК, а тому Верховний Суд відхиляє такі доводи захисту.

Разом із тим, апеляційний суд, хоча і призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307 КК мінімальне за розміром покарання передбачене санкцією статті, а за ч. 2 ст. 307 КК нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї норми, Верховний Суд вважає, що цей суд не достатньо при цьому врахував конкретні обставини кримінального провадження, пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу засудженого, які підлягають обов`язковому врахуванню, внаслідок чого не повною мірою дотримався загальних засад призначення покарання, встановлених статтями 50, 65 КК, і призначив покарання, яке за обставин цього кримінального провадження, за своїм розміром є занадто суворе.

Встановлені місцевим судом дані про особу засудженого, його міцні соціальні зв`язки, обставини, що пом`якшують його покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, з урахуванням критичного ставлення засудженого до своєї поведінки і бажання виправитися, а також того, що він після виявлення його злочинної діяльності правоохоронними органами, сприяв цим органам у розкритті злочину і всі зроблені ним 32 схованки (закладки) з канабісом були виявлені і вилучені, а в суді першої інстанції повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні та дав визнавальні показання, у зв`язку з чим суд розглянув кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, на думку Верховного Суду, в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, і дають підстави для застосування положень ст. 69 КК.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку, що ОСОБА_7 на підставі ст. 69 КК слід визначити основне покарання у виді позбавлення волі на строк нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції, як ч. 1 ст. 307 КК, так і частини 2 цієї норми та призначити менш короткий строк відбування покарання, ніж призначив апеляційний суд, однак з реальним його відбуванням.

За обставин цього кримінального провадження, таке покарання буде справедливим, співмірним характеру скоєних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, та відповідатиме принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Враховуючи наведене і керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги сторони захисту необхідно задовольнити частково, а вирок апеляційного суду - змінити.

На цих підставах Верховний Суд ухвалив:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим: за ч. 1 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна, яке є його власністю.

У решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3