Єдиний унікальний номер 205/7179/22
Провадження № 1-кп/205/4/23
У Х В А Л А

17 серпня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження №0000695 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Дніпропетровська, українець, громадянин України, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, українець, громадянин України, має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 було заявлено клопотання про продовження до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В якості обґрунтування прокурор посилався на існування ризиків, передбачених п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 під загрозою застосування реальної міри покарання позбавлення волі на строк більше 5 років у разі визнання його винуватим за вчинення злочину, яке відносяться до категорії тяжкого, може переховуватись від суду, а також обвинувачений ОСОБА_6 будучи особою неодноразово судимою може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі проти власності.

Захисник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника.

Суд, вислухавши доводи прокурора, заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 1ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Суд погоджується з посиланням прокурора на наявність і актуальність ризиків для даного кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та під загрозою можливого застосування покарання, яке передбачено законом у вигляді позбавлення волі строком від п`яти років у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від суду. Окрім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, тобто у обвинуваченого відсутні будь-які соціальні важелі впливу, які б могли стримати його від спроби переховуватися від суду.

Також, суд вважає доведеним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки під час судового засідання встановлено, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, тому для отримання матеріальної вигоди та засобів для існування, може вчиняти нові корисливі кримінальні правопорушення, так як він не має іншого джерела доходу.

Тобто, вказані відомості про особу обвинуваченого дають підстави вважати, що застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання настанню цих ризиків, а також забезпечення судового розгляду даного кримінального провадження.

Європейського суду з прав людини, а саме Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є зокрема, ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, врахувавши всі обставини справи, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд приходить до висновку, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є виправданим, оскільки застосування інших запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки і виконання завдань кримінального провадження.

Окрім того, відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання або продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд враховує у сукупності всі обставини, а саме вік обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність у нього соціальних зв`язків та родини.

Отже, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та не перестали існувати, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, оскільки ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишивши заставу у 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 134200 гривень (сто тридцять чотири тисячі двісті гривень), яка буде достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків.

Керуючись ст.ст.110, 177, 178,182, 183, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 календарних днів, а саме до 15 жовтня 2023 року включно.

При цьому залишити ОСОБА_6 , розмір застави, у 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 134200 гривень (сто тридцять чотири тисячі двісті гривень).

У разі внесення застави у визначеному розмірі, вважати, що до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний запобіжний захід у вигляді застави із встановленням наступних обов`язків

- прибувати до слідчого та/або прокурора за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Повідомити ОСОБА_6 , що невиконання обов`язків, покладених на обвинуваченого ухвалою слідчого судді є підставою для заміни вказаного запобіжного заходу на більш жорсткий.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1