Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/839/23
Провадження №: 1-кп/332/169/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 р.м. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 при секретарі - ОСОБА_2 , за участю: прокурора - ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_5 розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000262 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матвіївки Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця 2-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти, у військовому званні «солдат», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 6 від 10.03.2022 солдата ОСОБА_5 було зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення, а також призначено на посаду старшого стрільця 2-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому був продовжений та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 12, 14,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України, законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно з вищевказаними положеннями, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Проте, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , 17 травня 2022 року, в денний час доби (більш точний час під час досудового розслідування встановити не надалось можливим), діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно до місця дислокації військової частини, розташованого у АДРЕСА_2 , після виписки з лікувального закладу - військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження командуванню і в органи військового управління не повідомляв та до 22.12.2022р. незаконно перебував за межами місця несення військової служби.

Вказані дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу з лікувального закладу, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах воєнного стану.

10.02.2023 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості. Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст. 407 КК України, обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Сторонами узгоджено, що з урахуванням щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. Враховуючи, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано тримання в дисциплінарному батальйоні, передбачене статтею 62 КК України, сторони дійшли згоди про можливість заміни позбавлення волі ОСОБА_5 на тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Захисник проти затвердження угоди не заперечував.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови вказаної угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку відбування покарання засуджених військовослужбовців у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 04.06.2021 № 155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.08.2021 за № 1124/36746, військовослужбовці, засуджені до покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, до набрання вироком суду законної сили в установленому законодавством порядку тримаються на гауптвахтах Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або продовжують виконувати обов`язки військової служби у військовій частині (установі).

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався. Клопотань про його застосування до набрання вироком законної сили під час судового розгляду не надходило.

Строк відбування покарання слід обчислювати з моменту приведення вироку до виконання після набрання вироком законної сили.

Згідно з положеннями п. 1 розділу ІІ вищезазначеного Порядку після набрання законної сили вироком суду, яким військовослужбовця засуджено до покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, підготовку до відправлення такого військовослужбовця для відбування покарання до дисциплінарного батальйону організовують: якщо військовослужбовець продовжував виконувати обов`язки військової служби у військовій частині, - командир (начальник) військової частини (установи). Організація відправлення засудженого військовослужбовця до дисциплінарного батальйону здійснюється начальником органу управління Служби правопорядку в десятиденний строк з моменту одержання розпорядження про виконання судового рішення.

На підставі розпорядження Голови Верховного Суду України № 49/0/9-22 від 14.09.2022 територіальну підсудність судових справ Гуляйпільського районного суду Запорізької області змінено на Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 474 та 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити по кримінальному провадженні № 0000262 угоду про визнання винуватості від 10.02.2023 року, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, та призначити йому узгоджене покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді ОДНОГО року позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на ОДИН рік триманням в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк ОДИН рік.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку до виконання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у обвинуваченого наразі відсутній.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1