Справа № 184/571/23
Номер провадження 1-кп/184/98/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покров, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000020 від 16.01.2023 року відносно обвинуваченого:

¦ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, громадянина України, не працює, середня освіта, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого.

¦30.12.2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст..75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

¦27.12.2022 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано до покарання призначеного вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.12.2021 та остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин.

Так, 15 січня 2023 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходилися у парку ім. Б. Мозолевського м. Покров Дніпропетровської області. В цей же день та час, перебуваючи там же, у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння майном, що належить його знайомій ОСОБА_5 , а саме мобільним телефоном «Samsung Galaxy A03s».

Пройшовши до під`їзду №1 буд. АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зловживаючи довірою раніше знайомої потерпілої ОСОБА_5 , під вигаданим приводом, попросив у останньої скористатися належним їй мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy A03s», нібито для того, щоб зателефонувати. Довіряючи раніше знайомому ОСОБА_3 та не підозрюючи про його злочинний намір, ОСОБА_5 добровільно передала мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A03s».

В цей же день близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_3 , не маючи наміру повернути мобільний телефон ОСОБА_5 , зловживаючи довірою останньої, взяв телефон у потерпілої та пішов у приміщення під`їзду №1 буд. №1А по вул. М. Вербицького, повідомивши потерпілій, що повернеться, умисно, повторно, з корисливих спонукань, заволодів мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy A03s».

Згідно висновку товарознавчої експертизи №737 від 14.02.2023 року, вартість мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A03s» становить 3850,00 грн..

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 3850 гривень 00 копійок.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

В ході судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини викладенні в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно 15.01.2023 року в темну пору доби, перебуваючи біля 1-підїзду буд. 1А по вул.. Вербицького в м. Покров разом з ОСОБА_6 попросив у останньої подзвонити її мобільний телефон марки «Samsung», яким захотів заволодіти. ОСОБА_7 передала йому телефон, з яким він сховався на четвертому поверсі вказаного будинку та дочекавшись поки ОСОБА_7 з подругою підуть, вийшов з під`їзду та пішов до себе додому. У скоєному розкаявся та просить суворо не карати.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про проведення розгляду справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість та бажає давати покази.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання про розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому роз`яснені та зрозумілі.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні проти розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечувала.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки її застосування, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визнавши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідженням доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, доведена повністю.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, визнання вини.

Відповідно до ст.67 КК України обставинами, які обтяжують покарання, суд визнає рецидив злочину.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до ст.ст.50, 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до не тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра, фтизіатра не перебуває, у лікаря нарколога перебуває на обліку, офіційно не працює, відсутність скарг та заяв за місцем проживання обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують покарання, наявність обтяжуючої обставини покарання, вчинення кримінального правопорушення після засудження до реального відбування покарання і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України, адже саме це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередить вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Підстав для застосування ст.69,75 КК України суд не вбачає.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід застосовувати ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати, суд, виходячи з положень ч.2 ст.124 КПК України, вважає, що витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

При вирішенні питання про речові докази суд керується положенням ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 31, 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначаючи покарання за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання у виді обмеження волі строком 3 місяці, призначеного вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27.12.2022 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 1 роки 3 місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту початку відбуття покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27.12.2022 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Держави витрати на проведення експертизи по даній справі на суму 200 гривень 00 копійки.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A03s», який передано під схоронну розписку потерпілій ОСОБА_5 - після набрання вироком законної сили залишити потерпілій.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з моменту вручення йому копії вироку.

За правилами, встановленими ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1