Номер провадження: 11-сс/813/982/23
Справа № 522/9948/23, 1-кс/522/3184/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000419 від 21 травня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 19 липня 2023 включно.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень та, у разі внесення застави, на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_11 подали апеляційній скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Зазначив, що слідчий суддя в оскарженій ухвалі не обґрунтував на підставі чого він визначив альтернативний запобіжний до особи, яка підозрюються у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи.

Захисник у своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України є необґрунтованою.

Крім того, у кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема та обставина, що у підозрюваного відсутнє постійне джерело доходу жодним чином не доводить, що він має намір переховуватись від органу досудового розслідування.

Відсутність у підозрюваного роботи та сім`ї також жодним чином не доводить, що підозрюваний може продовжити вчиняти нові злочини.

Прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 проте надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

З огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважав за можливе провести судове засідання без участі прокурора.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілий та його представник підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме в тому, що він 20 травня 2023 року, приблизно о 12 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись біля ТЦ «Гагарін Плаза», який розташований за адресою: вул. Генуезька, буд.5/2 в м. Одесі, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, наблизився до потерпілого ОСОБА_8 та наніс йому декілька ударів ногою в область животу та тулубу, тим самим своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми животу, внутрішньо черевної кровотечі, розрив селезінки, яку було видалено в подальшому шляхом хірургічного втручання.

Після цього ОСОБА_7 злякавшись що він може бути затриманий працівниками правоохоронного органу, та намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, з місця вчинення кримінального правопорушення втік в невідомому напрямку, а потерпілий ОСОБА_8 , з вказаними тілесними ушкодженнями був доставлений до КНП «Міська клінічна лікарня №1», де йому була надана невідкладна медична допомога.

21 травня 2023 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст.208 КПК України, а на наступний день - 22 травня 2023 року йому було повідомлено про підозру за ч.1 ст.121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: довідкою з КНП «МКЛ №1»; показаннями потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_8 ; показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування додані до клопотання слідчого докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Апеляційний суд враховує позицію Європейського суду з прав людини викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, в якій суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який, у разі доведеності вини підозрюваного, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінального переслідування.

Крім того апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існує ризик того, що підозрюваний може впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що слідчий суддя безпідставно визначив підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Так, пунктом 1 ) ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Вказана норма КПК України не є імперативною, а отже визначати або не визначати розмір застави у конкретному кримінальному провадженні є правом слідчого судді (суду), а не його обов`язком безальтернативно не визначати заставу, у разі якщо злочин був вчинений із застосуванням насильства.

На теперішній час застава у визначеному слідчим суддею розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень була внесена за ОСОБА_7 на спеціальний розрахунковий рахунок і він був звільнений з під варти.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

За таких обставин на теперішній час обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться під дією запобіжного заходу у виді застави.

Такий альтернативний запобіжний захід повністю забезпечує належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігає ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Зокрема апеляційний суд враховує, що підозрюваний самостійно за першою вимогою з`явився в судове засідання апеляційного суду, а отже альтернативний запобіжний захід запобігає і головному ризику, передбаченому п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року, якою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 19 липня 2023 включно із визначенням застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3