Номер провадження: 11-кп/813/1844/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2023 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000443, внесеному до ЄРДР 26.03.2023 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 було задоволено.

Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08.09.2023 року, з визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисно тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також прокурором доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України суд вважав за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:

- жоден ризик, передбачений ст. 177 КК України, на які посилається прокурор, нічим не підтверджені;

- судом не було враховано, що ОСОБА_8 хворіє на тромбофлебіт і інші захворювання, пересувається на милицях, оскільки не може вільно ходити, так як дуже болять ноги, йому необхідно робити операцію, в умовах СІЗО він не має необхідної медичної допомоги;

- обраний розмір застави є таким, що зовсім не відповідає матеріальним можливостям родини ОСОБА_8 .

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді у Малиновському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000443, внесене до ЄРДР 26.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ;ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав не в повній мірі та не врахував їх при постановленні ухвали.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Згідно оскаржуваної ухвали, під час розгляду питання доцільності обрання запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор послався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості обвинуваченого переховуватись від суду; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі.

Так, проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що в зазначеному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду; вчиненити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- враховуючи, що ОСОБА_8 раніше судимий, та в Малиновському районному суді м. Одеси розглядаються ще два кримінальних провадження відносно останнього, що свідчить про певну схильність обвинуваченого до противоправної поведінки, тому має місце ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вдатися до спроб вчинення інших злочинів з корисливих мотивів.

Водночас, апеляційний суд констатує, що всі інші ризики, які були заявлені органом досудового розслідування у клопотанні є голослівними та матеріалами кримінального провадження не підтверджується.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, прокурором не було доведено обставину, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується особа та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більш того, з часу повідомлення ОСОБА_8 про підозру та до розгляду апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції, прокурором не надано відомостей щодо впливу обвинуваченим на свідків.

Звертаємо у вагу на те, що в рамках досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 року до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У свою чергу стороною обвинувачення не надано будь яких доказів, щодо порушення ОСОБА_8 умов застосованого запобіжного заходу.

Щодо посилань суду, що ОСОБА_9 було порушено процесуальний обов`язок щодо явки за викликом суду, колегія суддів зазначає наступне.

13.06.2023 року ОСОБА_8 не з`явився в судове засідання Малиновського районного суду м. Одеси, у зв`язку з чим до нього було застосовано привід у судове засідання на 10.07.2023 року, що підтверджується інформацією наявною в ЄДРСР.

Застосовуючи 10.07.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції послався, про те, що обвинувачений, не надав до суду документів, які підтверджують поважність його неявки в судове засідання 13.06.2023 року.

Так ст. 232 ЦПК України передбачені наслідки неприбуття у судове засідання зокрема, якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення в порядку, передбаченому главами 11 та 12 цього Кодексу.

Згідно до вимог п. 5 ч.1 ст.138 КПК України, поважними причинами неприбуття особи на виклик є тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад.

Під час апеляційного розгляду, стороною захисту надано медичну картку амбулаторного хворого з КУ Міська поліклініка №1, з якої вбачається, що 13.06.2023 року ОСОБА_8 перебував на прийомі у лікаря.

Вказане свідчить про поважність причин неприбуття у судове засідання, та те що ОСОБА_8 не ухилявся від суду.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує те, що він є громадянином України; одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце мешкання і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає із матір`ю інвалідом ІІ групи.

Також, апеляційний суд враховує ту обставину, що стороною захисту надано наступні медичні документи, а саме висновок сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №16» ОМР від 29.06.2023 року, що останній хворіє на варикозну хворобу лівої та правої н/к. ПТФС правої та лівої н/к, набряково-больова форма. Трофічні язви лівої та правої голені. Хронічна венозна недостатність, пересувається на милицях та потребує операції.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Тобто, ст. 3 Конвенції покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених свободи. Проте, ст. 3 Конвенції не можна тлумачити як таку, що гарантує кожній особі, взятій під варту, медичну допомогу на такому самому рівні, як у «найкращих цивільних медичних закладах». Однак держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Похлєбін проти України»).

Також, Європейський суд з прав людини в п.67) рішення у справі «Барило проти України» зазначив: якщо органи влади прийняли рішення взяти під варту особу, яка має серйозні проблеми зі здоров`ям, вони повинні продемонструвати особливу турботу щодо гарантування таких умов, які б відповідали спеціальним умовам, що випливають з конкретного захворювання.

Водночас в п. 8) рішення у справі «Герасін проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «належність» медичної допомоги залишається найбільш важким елементом для визначення. У цьому контексті зрозуміло, що державні органи повинні забезпечити оперативність і точність постановки діагнозу та лікування, а у випадку, коли це викликано медичним станом, - регулярність і систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою ефективного лікування захворювань ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню. Суд підкреслює, що медична допомога, яка надається в установах виконання покарань, має відповідати рівню допомоги, яку державні органи зобов`язалися надавати для всього населення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що органами державної влади в ДУ «ОСІ» не будуть забезпечені належні умови утримання обвинуваченого ОСОБА_8 та надання відповідної медичної допомоги, оскільки на теперішній час він потребує операції, що може стати підставою для порушення ст. 3 Конвенції.

Отже, апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги захисника та вважає їх частково обґрунтованими, оскільки під час розгляду клопотання сторона обвинувачення не довела наявність обставин, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

В свою чергу, фактичні дані цього кримінального провадження та особисті обставини обвинуваченого ОСОБА_8 в сукупності дають апеляційному суду підстави дійти висновку, що ризики, на які посилається прокурор, повністю не виключаються, водночас на переконання апеляційного суду застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання заявленим ризикам.

Частина 5 статті 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що на даний час заявлені прокурором ризики не виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому можливе застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж судового кримінального провадження.

Як зазначив ЄСПЛ у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги захисника, скасування оскаржуваної ухвали суду та постановлення нової ухвали про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного проживання із покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Керуючись статями 176, 177, 178, 181, 183, 194, 196,197, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2023 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 17 жовтня 2023 року, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом;

- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора або суду з місця проживання, визначеного цією ухвалою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виконання ухвали про застосування запобіжного захід у вигляді цілодобового домашнього арешту покласти на ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, а контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника.

Звільнити з під варти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду становить до 17 жовтня 2023 року.

Копію ухвали в частині звільнення обвинуваченого з під варти направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4