Справа № 369/6165/17 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/72/2023 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

за участю:

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, починаючи з 02 грудня 2022 року до 30 січня 2023 року включно.

Змінено ОСОБА_6 раніше обраний розмір застави на 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає сумі 620 250 (шістсот двадцять двісті п`ятдесят) гривень.

Таке рішення, суд мотивував тим, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого ОСОБА_6 ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, вчинити інший злочин. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, крім того наявний ризик переховуватися останнім від суду, оскільки останній здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку саме в цьому кримінальному провадженні. Крім того, під час розгляду провадження, з`ясовано, що ОСОБА_6 є громадянином іншої держави (Канади), що є ризиком спроби переховуватись від суду.

Також, суд звертає увагу і на ту обставину, що дослідження доказів у кримінальному провадженні ще не завершено, а тому існує ризик впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні.

При цьому суд рахує, що до обвинувачений не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч.2 ст. 183 КПК України.

Таким чином, будь яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, судом не встановлено.

В той же час суд вважає за можливе зменшити розмір застави раніше обраної до обвинуваченого з огляду на те, що застава повинна бути помірною для особи та не бути стримуючим фактором, який навмисно створює умови для подальшого утримання особи під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою судупершої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовжені строку тримання під вартою ОСОБА_6 та обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання або зменшити розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, ухвалена без додержання вимог КПК України та практики ЄСПЛ, не ґрунтується на матеріалах справи на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до закону.

Наголошує, що судом не враховано, що продовження терміну тримання під вартою ОСОБА_6 повинно відбуватись на підставі письмового клопотання прокурора, яке необхідно було вручити стороні захисту не пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. За таких обставин, судом порушено право ОСОБА_6 на захист, оскільки не надано часу для його підготовки. Таким чином, продовження терміну тримання ОСОБА_6 під вартою здійснено з грубими порушеннями ст. 184, 199 КПК України та п.1 п. «b» п.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення та є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Необґрунтованість ухвали полягає у тому, що про наявність чи відсутність ризиків та можливості продовження строку тримання під вартою прокурор висловлювався усно та не надав в обґрунтування своєї позиції ніяких письмових підтверджень. Проте, з причин, які не зазначені судом в ухвалі доводи прокурора були безпідставно прийняті до уваги.

Нових мотивів у вказаній ухвалі щодо доцільності продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 судом не наведено, як і не наведено мотивів про те, що ризики не зменшились та продовжують існувати.

Крім того, судом не прийнято до уваги те, що фактично судовий розгляд у справі не відбувається.

Також зазначає, що суд не врахував, що відповідно до вимог ч.3 ст. 5 ЄКПЛ (правова позиція ЄСПЛ викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправдання тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому, слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку сторони захисту, в мотивувальній частині ухвали лише формально зазначено про існування ризиків, які фактично не існують та втратили актуальність. Також зазначає, що суд безпідставно послався на їх існування посилаючись на усні пояснення сторони обвинувачення, яка не довела їх наявність.

Зауважує, що судом не врахована практика ЄСПЛ, у зв`язку із чим прийнято необґрунтоване судове рішення.

Сторона захисту стверджує, що з урахуванням прийнятого Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (Закону № 838-УІІ1), та ст. 72 КК України (в редакції цього Закону), ОСОБА_6 станом на 15.08.2022 року вже без вироку суду біля 14 років покарання, що перевищує максимальний строк покарання - 10 років, яке передбачено ч.2 ст.15, ч.2 ст. 115 КК України з урахуванням вимог ч.3 ст. 68 КК України.

Наголошує, що судом не враховано строк перебування ОСОБА_6 під екстрадиційним арештом на території Угорщини та російської федерації, який відповідно до Закону № 838-VIII складає 4 роки та 6 місяців.

Також, судом, не враховано стан здоров`я ОСОБА_6 та документи, які підтверджують, що такий стан не задовільний та тримання ОСОБА_6 в ІТТ завдає йому страждань у зв`язку із відсутністю там умов для надання відповідного лікування. Документи з цього приводу стороною захисту неодноразово надавались суду та містяться в матеріалах справи.

Вважає, що судом допускаються чисельні порушення прав та свобод ОСОБА_6 та у нього фактично немає захисту від свавілля суду при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою. При цьому, тримання ОСОБА_6 під вартою здійснюється в ІТТ де немає належних умов для його тримання та порушуються його права, які передбачені ЗУ «Про попереднє ув`язнення».

Крім того, в порушення ч.5 ст. 182 КПК України, судом хоча і було зменшено суму застави до 620 250, 00 грн, але вона на цей час залишається надмірною для ОСОБА_6 .

Визначення надмірного розміру застави є порушенням п. «с» ст. 5 ЄКПЛ (рішення ЄСПЛ у справі Gafa v.Maltaвід 22.05.2018 року).

Сторона захисту вважає, що в сукупності з матеріальним станом (арешт на все майно не лише ОСОБА_10, а й його родини) суд та сторона обвинувачення створила умови, за яких саме внесення застави є неможливим.

До того ж, слід вважати, що суд визначаючи розмір застави все ж таки прийшов до висновку, що ОСОБА_6 може і не триматись під вартою та виконувати покладені процесуальні обов`язки.

Також зазначає, що суд не розглянув питання щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на запобіжний, захід, який не пов`язаний із позбавленням волі, цілодобовий домашній арешт або особисте зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 який підтримав апеляційну скаргу захисника, думку прокурора ОСОБА_7 яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На думку апеляційного суду, суд дотримався вказаних вимог закону.

З такими висновками суду І інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З огляду на це, доводи захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що оскаржувана ухвала є такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки на даний час обраний його підзахисному запобіжний захід не відповідає меті його застосування, загальним засадам кримінального судочинства, вимогам Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та сучасним підходам, закріпленим нині діючим кримінальним процесуальним законом, не можуть бути визнані обґрунтованими та давати підстави для скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для визнання її незаконною або необґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги адвоката про те, що стороною обвинувачення не було подано клопотання про продовження строків тримання під вартою в порушення ст.ст. 184, 199 КПК України є безпідставними, оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 перебуває на стадії судового розгляду та відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

Доводи апелянта про те, що в ухвалі відсутні нові мотиви доцільності продовження запобіжного заходу, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки в судовому рішенні судом крім обґрунтованості підозри встановлено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та встановлено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, що він має міцні соціальні зв`язки, а також те, що в період перебування ОСОБА_10 під вартою стан його здоров`я значно погіршився, апеляційний суд також вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про його особу та навів мотиви, з яких прийняв таке судове рішення.

Також, в сукупності із вищевикладеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, суд врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Не підтверджені і матеріалами справи доводи захисту про неможливість перебування ОСОБА_6 в умовах ІТТ ГУ НП через незадовільний стан здоров`я.

Посилання захисту на ту обставину, що ОСОБА_6 тримається довгий час під вартою, що на думку апелянта є підставою для його звільнення з-під варти, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків та формальність рішення суду першої інстанції у цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки наявність ризиків стверджується матеріалами кримінального провадження, про що зазначено вище, а висновки суду у цій частині є обґрунтованими і мотивованими.

Посилання сторони захисту про необхідність застосування до обвинуваченого положень п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України є такими, які не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до цієї норми закону, зазначений строк встановлений для досудового розслідування. Підстав для застосування цієї норми закону до стадії судового провадження у першій інстанції колегія суддів не вбачає.

Доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений ОСОБА_6 фактично відбув максимальне покарання у даному кримінальному провадженні, яке може бути йому призначене в разі визнання його винуватим,є безпідставними, оскільки продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виконує фактично завчасного виконання вироку.

Доводи захисника у суді щодо необхідності врахування при вирішенні питання про строки тримання під вартою положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки положення цієї норми закону застосовуються при ухваленні вироку, а застосування їх на даному етапі судового провадження колегія суддів вважає передчасним.

За сукупності таких обставин, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення.

Керуючись ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4