Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа 511/1264/23

Номер провадження: 1-кп/511/161/23

18 вересня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при серетарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000223 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.04.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна, Роздільнянського району, Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до указу Президента України ОСОБА_6 . Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX введено воєнний стан на всій території України.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 р. № 2263-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 р. № 2500-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 21.11.2022 року.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 № 2738-ІХ строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, тобто до 19.02.2023 року.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.02.2023 № 2915-ІХ строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час діє воєнний стан.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.03.2022 №64 на підставі ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 ОСОБА_4 направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2022 № 21 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вищевказаної військової частини та призначено на посаду кулеметника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат».

Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2022 № 225 ОСОБА_4 призначено на посаду 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат».

Згідно із положеннями п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації.

Відтак, з 01.03.2022, тобто з моменту направлення ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця, тобто особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно із вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 29 Статуту визначено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. ст. 30, 31 Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 32 Статуту за своїми військовими званнями начальниками є:

- військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини;

- військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу;

- майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу;

- полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу;

- генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Начальником для солдата ОСОБА_4 , окрім інших, є командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_7 .

Положеннями ст. ст. 28-33, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що усні або письмові накази начальника обов`язкові для виконання підпорядкованими військовослужбовцями.

Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 за № 30 від 21.02.2023, який був виданий відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 обр ТрО від 21.02.2023 № 6/1155 дск, командири підрозділів 5 колонами повинні здійснити марш за маршрутом з АДРЕСА_2 до н.п. Покровськ. Для кожної з колон вищезазначеним наказом визначений час проходження пункту м. Роздільна, відповідно до чого, солдат ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , тобто, входячи до складу колони №1, повинен був пройти пункт м. Роздільна 23.02.2023 о 06 год. 30 хв.

23.02.2023 о 06 год. 30 хв., солдат ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , що територіально відноситься до Роздільнянського району Одеської області, в умовах воєнного стану, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив непокору, шляхом невиконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 № 30 від 21.02.2023 щодо здійснення маршу своїм ходом в район виконання бойових завдань з вихідного пункту Роздільна до н.п. Покровськ, який був доведений особовому складу військової частини НОМЕР_1 22.02.2023 близько 09 год. 00 хв та 14 год. 30 хв. в присутності особового складу підрозділу.

В подальшому, 23.02.2023 близько 09 год. 00 хв. та 14 год. 00 хв. ОСОБА_8 повторно було доведено вимоги вищевикладеного наказу особовому складу військової частини.

Такі дії, солдата ОСОБА_4 призвели до підриву боєздатності, неможливості належного виконання покладених обов`язків особовим складом військової частини НОМЕР_1 та зниженню авторитету, як командування у підрозділі, що впливає на загальний порядок дисципліни і субординації, так і сил територіальної оборони взагалі.

Дії, у яких обвинувачується ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто інше умисне невиконання наказу, вчинена в умовах воєнного стану.

15.09.2023 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України укладено по даному кримінальному провадженню № 0000223 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.04.2023 року угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_4 з другої сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст. 402 КК України із застосуванням ст.ст. 69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі 17 648 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 300 016 грн.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, та наслідки її невиконання, які роз`яснені обвинуваченому та прокурору.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим в вчиненні даного кримінального правопорушення та надав пояснення аналогічного змісту висунутому обвинуваченню, шляхом опитування повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди, наслідків її невиконання та просив вказану угоду із прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 також не заперечувала проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості, також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, підтвердила в суді, що обвинувачений беззаперечно визнав обвинувачення в обсязі обвинувачення та погодився на призначення покарання за вчинення злочину за ч.4 ст. 402 КК України із застосуванням ст.ст. 69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі 17 648 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 300 016 грн.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості та підтвердив, що вона укладена у його присутності та за його участю. При укладенні угоди права та свободи обвинуваченого ОСОБА_4 порушені не були.

Суд роз`яснив обвинуваченому положення ч.2 ст.473 КПК України, відповідно до яких наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у пункті 90 рішення у справі "Нацвлішвілі і Тогонідзе проти Грузії" від 29.04.2014 (заява № 9043/05) зазначив, що не може бути нічого неналежного в самому процесі укладення угод щодо обвинувачень або міри покарання… У цьому зв`язку Суд дотримується думки про те, що угоди про визнання провини не лише надають такі вагомі переваги, як прискорений розгляд кримінальних справ і зменшення навантаження на суди, прокурорів і адвокатів, але можуть також за умови їх правильного застосування стати успішним інструментом у боротьбі з корупцією та організованою злочинністю і сприяти скороченню кількості призначених покарань, а внаслідок цього і кількості ув`язнених.

Відповідно до правил ст. ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винуватим, згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином.

Узгодженою угодою про визнання винуватості міра покарання для обвинуваченого за ч.4 ст. 402 КК України узгоджена із застосуванням ст. 69 КК України, з урахуванням характеризуючих даних обвинуваченого.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час судового засідання.

При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди, свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Підстави для застосування ст. 69 КК України мають місце, оскільки суд вважає, що наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: повне визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявності тяжких сімейних обставин.

Так, судовим розглядом встановено, що ОСОБА_4 вважається особою раніше не судимою в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину 2014р.н. та престарілого батька із інвалідністю ІІ групи. 01.03.2022, ОСОБА_4 призвався на військову службу добровільно, та з перших днів війни виконує свій обов`язок по захисту Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації. За місцем проходження служби ОСОБА_4 характеризувався виключно з позитивного боку, відповідально ставився до виконання покладених на нього завдань та обов`язків. На даний час ОСОБА_4 звільнений з військової служби та не є військовослужбовцем.

Отже, угода про визнання винуватості, яка укладена між прокурором та обвинуваченим за участі захисника, відповідає вимогам КПК України та КК України.

Відповідно до вимог частини 5 статті 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про винуватість суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, зокрема, що він вважається особою раніше не судимою в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем несення служби характеризувався позитивно, має постійне місце проживання, а також його критичне ставлення до скоєного, обставини, що пом`якшують покарання, якими є щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявності тяжких сімейних обставин, перебування на утриманні неповнолітньої дитини та престарілого батька - інваліда 2 групи та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 65 КК України, окрім того, враховуючи те, що ОСОБА_4 звільнений з військової служби, суд вважає можливим призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст.ст.50-53, 69 КК України у виді штрафу в розмірі 17 648 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому вигляді становить 300 016 грн.

Таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про визнання винуватості.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Окрім цього, дане покарання не впливатиме на подальшу можливість нести військову службу обвинуваченим і виконувати ним свій громадянський обов`язок щодо захисту Батьківщини.

Також, судом встановлено, що арешт на майно не накладався, речові докази відсутні. Цивільний позов по справі не заявлявся. Запобіжний захід по справі не обирати, оскільки судом приймається рішення про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі; при цьому підлягає поверненню заставодавцю сума застави, оскільки ОСОБА_4 умови не порушував.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368, 369-371,373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 15 вересня 2023 року, укладену між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000223 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.04.2023 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України і призначити йому узгоджене угодою покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 17 648 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 300 016 (триста тисяч шістнадцять) грн.

Повернути заставодавцю ОСОБА_10 , внесену на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Одеській області згідно з квитанцією N 0.0..1, код квитанції 9297-9291-0192-0466 від 27 лютого 2023 року призначення платежу: застава за ОСОБА_4 , заставу в розмірі 214720.00 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

Запобіжний захід не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1