Справа 760/3804/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, дані про яке внесені до ЄРДР за 0008498 від 21 липня 2016 р щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Київ, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одруженої, фізичної особи-підприємця, із вищою освітою, раніше не судимо]

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_7 (надалі ОСОБА_8 ) 12 липня 2016 року приблизно о 10.00 год., перебувала у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В цей момент в неї виник конфлікт з раніше знайомою ОСОБА_9 . Під час даного конфлікту обвинувачена ОСОБА_8 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень двома руками штовхнула потерпілу ОСОБА_9 у нижню частину живота, тим самим, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1682/Е від 26.10.2016 року, спричинила ОСОБА_9 тілесне ушкодження, а саме: закрита травма живота у вигляді гематоми в надлобковій ділянці, яка призвела до переривання вагітності в терміні 8-9 тижнів, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм переривання вагітності).

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала, суду показала, що з потерпілою ОСОБА_9 вона познайомилася 17 січня 2016 року. На цей момент обвинувачена із сином проживала в будинку по АДРЕСА_1 , а її колишній чоловік мешкав окремо.

В цей день її колишній чоловік привів потерпілу ОСОБА_9 в будинок по АДРЕСА_3 і сказав, що вона тут буде жити. Внаслідок цього виник конфлікт, вони не пускали ОСОБА_9 в будинок, декілька разів викликали поліцію. Її колишній чоловік ОСОБА_10 вів себе неадекватно та побив сина.

ОСОБА_9 неодноразово приїжджала до будинку та ночувала в ньому, а тому обвинувачена боялася жити в одному будинку із нею, оскільки потерпіла проявляла агресію по відношенню до неї.

3 лютого 2016 року вони із сином виїхали з будинку до іншого місця проживання. З тих пір обвинувачена іноді приїжджала до будинку, оскільки має частку власності на нього. Потерпіла в цей час поміняла замки та викидала речі обвинуваченої на вулицю.

12 липня 2016 року вони із сином та матір`ю приїхали до будинку (в обвинуваченої вже було на руках рішення суду про визнання за нею права власності на 45% будинку). Її син переліз через паркан та відкрив хвіртку зсередини. Вони зайшли у двір, а потім у будинок.

Між нею та потерпілою виникла сварка, однак ніхто нікого не чіпав. Обвинувачена не підходила до потерпілої, поливала квіти, дивилася за будинком. Не знала, що ОСОБА_9 є вагітною та не могла знати. Приблизно об 11.00 вони поїхали з будинку, потерпіла швидку не викликала, на вулицю не виходила.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не прибула пояснень не надала.

Не зважаючи на те, що обвинувачена своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, вона підтверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , що є колишнім чоловіком обвинуваченої, суду показав, що на той момент обвинувачена проживала разом із сином по АДРЕСА_3 . Через деякий час в цьому будинку почав жити і він із потерпілою. Певний час вони проживали там всі разом, а потім ОСОБА_8 виїхала із дому. Свідок в суді також показав, що обвинувачена ОСОБА_8 постійно влаштовувала конфлікти із потерпілою ОСОБА_9

12 липня 2016 року потерпіла була вагітною. В цей день вона зателефонувала йому та повідомила, що по подвір`ю хтось ходить. Через деякий час вона знов зателефонувала і йому сказала: «Врятуй мене». Коли свідок приїхав додому то побачив там обвинувачену, її матір та сина. Все було перевернуте, квіти вирвані та між ними виник скандал.

Потерпіла ОСОБА_9 сказала, що обвинувачена ОСОБА_8 із іншою жінкою замкнули її в туалеті. Коли закривали, ОСОБА_8 вдарила потерпілу в живіт. Свідок переконаний, що вони спеціально приїхали, щоб влаштувати скандал та вивісили плакат із образами.

Також свідок показав, що коли він приїхав, потерпіла ОСОБА_9 лежала на ліжку, була дуже бліда і в неї виник зрив вагітності, на ліжку були сліди цього. До цього дня у потерпілої із здоров`ям та перебігом вагітності все було добре. Свідок викликав поліцію та швидку.

Свідок ОСОБА_12 , що працює лікарем-ординатором, акушером-гінекологом в Лікарні інтенсивного лікування Боярської міської ради, суду повідомила, що приймала потерпілу ОСОБА_9 в себе в лікарні в липні 2016 р. В неї був діагноз: «неповний викидень». Свідок надала потерпілій медичну допомогу та її поклали на стаціонарне лікування. Більше вона її не бачила.

Свідок ОСОБА_13 , що є матір`ю обвинуваченої, суду показала, що 19.07.2016 вони із донькою та онуком прийшли до будинку по АДРЕСА_3 . Хвіртка була зачинена, однак онук переліз через паркан та відкрив її зсередини. Подзвонили в двері, ніхто не відкрив, постукали у вікно, потерпіла спочатку не відчиняла, потім відкрила. Після цього вони із ОСОБА_8 зайшли до будинку, обвинувачена пішла в кухню, щоб набрати води для того, щоб полити вазони. Свідок побачила у ванній кімнаті потерпілу, яка задала свідку питання: «Хто така і чого сюди прийшла?». Вони посварилися. В цей час обвинувачена полила вазони та вийшла на вулицю чекати ОСОБА_10 .

До потерпілої ОСОБА_8 не підходила і в ванну кімнату не заходила. Потерпіла була в здоровому стані. Вони із обвинуваченою посиділи у дворі ще приблизно годину. Швидку допомогу ніхто не викликав.

Свідок ОСОБА_14 , що є сином обвинуваченої суду повідомив, що 17.07.2016 він з матір`ю і бабусею приїхав додому. Оскільки їм ніхто не відкрив, він переліз через паркан, відкрив хвіртку зсередини та вони зайшли до двору.

До будинку спочатку вони не могли потрапити, а потім їм відкрила двері ОСОБА_9 і сказала почекати поки приїде ОСОБА_10 , однак вони зайшли до будинку. До потерпілої ніхто не підходив були лише словесні перепалки. В будинку вони знаходилися близько півгодини, потім вийшли на вулицю та чекали на ОСОБА_10 . Коли приїхав ОСОБА_10 , вони пішли. Швидку нікому не викликали, ОСОБА_15 була в задовільному стані.

Вина обвинуваченої доводиться наступними письмовими доказами:

1. Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.07.2016 р., виходячи із змісту якого ОСОБА_9 повідомила, що 12.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_16 завдала їй тілесних ушкоджень (Т.1, а.с. 114);

2. Даними протоколу огляду місця події від 29.07.2016 р., виходячи із змісту якого свідок ОСОБА_11 надав DVD-R диск із записом подій, що відбулися з 9.30 12.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.128-130);

3. Даними відеозапису подій, що відбулися з 9.30 12.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , що містяться DVD-R диску. Виходячи із змісту даного відеозапису, обвинувачена ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_13 неодноразово заходили до будинку та перебували там певний час. Свідок ОСОБА_14 більшість часу перебував у дворі та одночасно із обвинуваченою ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_13 до будинку не заходив (Т.1, а.с. 131);

4. Даними протоколу огляду місця події від 29.07.2016, виходячи із змісту якого потерпіла ОСОБА_9 передала органу досудового розслідування плакат із образами: «Ведьма прочь. У нас цьіганам не место. Пошли вони з нашого дома!», який вона виявила у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с 138);

5. Даними картки виїзду швидкої медичної допомоги № 902А від 12.07.2016, виходячи із змісту яких в цей день до потерпілої ОСОБА_9 виїжджала швидка медична допомога, під час надання якої у потерпілої був зафіксований біль внизу живота переймоподібного характеру (Т.1, а.с. 141);

6. Висновком експерта № 1682/E від 03.10.2016-26.10.2016, виходячи із змісту якого на момент звернення у ОСОБА_9 мала місце закрита травма живота у вигляді гематоми в надлобковій ділянці, яка призвела до переривання вагітності в терміні 8-9 тижнів, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм переривання вагітності). Між даною травмою та виникненням самовільного викидня є прямий причинно-наслідковий зв`язок (Т.1, а.с. 147-151);

7. Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29.12.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , яка в ході проведення слідчого експерименту потерпіла пояснила, що 12.07.2016 р. вона перебувала в будинку, коли почула стук у вікно. Відчинивши двері, побачила двох жінок, які зайшли до будинку: одна незнайома, інша - ОСОБА_16 . Обвинувачена пішла на неї, а потерпіла почала відходити до ванної кімнати. Потерпіла показала як обвинувачена штовхнула її двома руками в живіт, від чого потерпіла впала на бортик ванни, намагаючись вхопитися рукою за шафу. Після цього її замкнули в ванній кімнаті (Т.1, а.с. 153-158);

8. Даними протоколу огляду предмету від 03.02.2017, а саме, диску з відеозаписами з камер зовнішнього спостереження, що встановлені на будинку та безпосередньо даними відеозапису, що містяться на зазначеному диску. Виходячи із змісту відеозапису, обвинувачена ОСОБА_8 та свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зайшли у двір будинку та намагалися потрапити до будинку, однак їм це не вдалося. Після чого обвинувачена постукала у вікно, та вони із свідком ОСОБА_13 о 09:50:53 зайшли до будинку. Свідок ОСОБА_14 залишився на вулиці. О 09:51:46 обвинувачена вийшла з будинку тримаючись за ліву руку та потираючи її. З нею вийшла також і свідок ОСОБА_13 (Т.1, а.с. 159-170);

9. Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.02.2017 за участю потерпілої ОСОБА_9 , виходячи із змісту якого потерпіла впізнала на фото № 4 ОСОБА_16 , як особу, що 12.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с. 171-173);

10. Даними копії свідоцтва про шлюб від 29 січня 2019 р., виходячи із змісту якого обвинувачена ОСОБА_16 змінила прізвище на ОСОБА_17 (Т.1, а.с. 200);

Дані докази суд визнає належними та допустимими.

Зазначені вище письмові докази в сукупності із показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повністю підтверджують обставини, зазначені в обвинувальному акті. Показання даних свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та дослідженим в ході судового розгляду доказами.

Разом з тим, суд не довіряє показанням обвинуваченої, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам події, що були встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів та вважає їх такими, які були дані суду з метою ввести його в оману та уникнути законного покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Так, обвинувачена дійсно підтвердила, що в них з ОСОБА_9 був конфлікт на підставі того, що вона не бажала, щоб потерпіла проживала в даному будинку. Даний факт підтвердив і свідок ОСОБА_11 . Також потерпіла надала органу досудового розслідування плакат з образами на свою адресу, який вона знайшла в будинку: «Ведьма прочь. У нас цьіганам не место. Пошли вони з нашого дома!». Свідок ОСОБА_11 вказав, що цей плакат вивісила обвинувачена.

Виходячи із змісту відеозапису, показань обвинуваченої та свідків, 12.07.2016 обвинувачена із матір`ю та сином прибули до будинку, в який намагалися потрапити, але їм не пускали. Свідок ОСОБА_13 вказала, що вони постукали у вікно і потерпіла їм відчинила. Даний факт підтвердила і сама потерпіла під час слідчого експерименту.

На відеозаписі також зафіксовано, що після того як обвинувачена постукала у вікно, вони разом із матір`ю (свідком ОСОБА_13 ) о 09:50:53 зайшли до будинку. Син обвинуваченої (свідок ОСОБА_14 ) залишився на вулиці. О 09:51:46 обвинувачена вийшла з будинку тримаючись та потираючи ліву руку, що може свідчити про біль у цій руці. Ні до цього моменту, ні після цього обвинувачена за руку не трималася.

Крім потерпілої, обвинуваченої та свідка в будинку більше нікого не було, а отже, ніхто третій не міг завдати потерпілій тілесних ушкоджень. Сама потерпіла однозначно вказує на обвинувачену під час відтворення та впізнання. Суд переконаний в тому, що завдання тілесних ушкоджень виникло саме в цей проміжок часу, оскільки свідок ОСОБА_11 однозначно вказав, що коли він приїхав, потерпіла ОСОБА_9 лежала на ліжку, була дуже бліда і в неї виник зрив вагітності, на ліжку були сліди цього. До цього дня у потерпілої із здоров`ям та перебігом вагітності все було добре.

Після того як обвинувачена вийшла із будинку, з нею вийшла також і свідок ОСОБА_13 , а свідок ОСОБА_14 разом з ними до будинку не заходив. Таким чином суд не довіряє показанням свідка ОСОБА_14 про те, що до потерпілої ніхто не підходив були лише словесні перепалки, оскільки він не міг бачити подій, що відбувалися в будинку з 09:50:53 до 09:51:46 після того як обвинувачена постукала у вікно і вони із свідком ОСОБА_13 зайшли до будинку.

Суд також не довіряє і показанням свідка ОСОБА_13 про те, що обвинувачена до потерпілої ОСОБА_8 не підходила і в ванну кімнату не заходила, оскільки її показання не узгоджуються із дослідженими в ході судового засідання доказами, зокрема: даними заяви про вчинене кримінальне правопорушення, даними протоколу огляду місця події, даними протоколу проведення слідчого експерименту, висновком експерта, даними карти виїзду швидкої медичної допомоги, даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. Крім того, свідок ОСОБА_13 є матір`ю обвинуваченої, а отже заінтересованою особою.

Суд не може покласти в основу вироку висновок спеціаліста № 155/77, складений на підставі заяви адвоката ОСОБА_5 , (Т.1, а.с. 174-184), оскільки він по своїй суті не є висновком, який встановлює ступінь та причини виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої, а лише констатує про можливе вирішення даних питань шляхом проведення повторної експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кримінального процесуального кодексу України, спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду, а також для надання висновків у випадках, передбачених пунктом 7 частини четвертої цієї статті.

Ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду спеціаліст не залучався, крім того, можливості проведення судово-експерних досліджень, що проводяться спеціалістом з метою спростування експертного висновку законом не передбачено.

Суд погоджується із доводами сторони захисту про суперечливість доказів: даних відповіді Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва від 08.08.2016, виходячи із змісту якого, невідомий чоловік з номеру телефону НОМЕР_1 викликав швидку медичну допомогу о 12.58. (Т.1, а.с.140) та даних, що отримані за ухвалою суду про тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у володінні ПрАТ «Київстар». що розташоване за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська. 53, у виді інформації у електронному та друкованому вигляді по абонентським номерам НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , з урахуванням дати, часу і тривалості вхідних та вигідних телефонних з`єднань, з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій та їх адресу, а також адресу місцеперебування абонента зазначеного в телефонному номері в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання у період з 08 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв. 12.07.2016р. (Т.1 а.с.46, Т.2, а.с.73-79).

Так, дійсно, в даних з`єднань абонентських номерів відсутнє з`єднання між номером НОМЕР_1 та номером швидкої медичної допомоги о 12.58, однак це не спростовує того факту, що потерпілій швидка медична допомога надавалася, оскільки даний факт підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 та даними картки виїзду швидкої медичної допомоги № 902А від 12.07.2016.

Крім того, суд не може встановити який із цих двох доказів містить недостовірну інформацію, а тому не покладає обидва в основу вироку.

У суду немає підстав для визнання недопустимими доказами, як того просить в своєму клопотанні захисник: копії картки виїзду ШМД, протоколів огляду місця події та протоколу слідчого експерименту, оскільки суд не вбачає порушень закону під час проведення даних слідчих дій, які б могли вплинути на факт належності та допустимості отриманих в їх результаті доказів.

Медичні картки хворої ОСОБА_9 в судовому засіданні не досліджувались, оскільки жодна із сторін їх суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 93 Кримінального процесуального кодексу України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Суд не вправі з власної ініціативи збирати докази.

Всі інші наявні в справі докази, що подані сторонами та які не спростовують та не підтверджують вини обвинуваченої, суд не покладає в основу вироку.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 умисним діянням, яке виразилося в завданні умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

При призначенні міри покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винної, яка раніше не судима, стан її здоров`я.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої згідно ст. 66,67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи те, що обвинувачена раніше не судима, вчинила злочин вперше, суд вважає, що її виправлення можливе без відбування покарання, а тому її відповідно до норми ст. 75 КК України необхідно звільнити від відбування покарання з іспитовим строком.

Доля речових доказів визначена ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні.

Таким чином, виходячи із зазначеного, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Речові докази: оптичний диск з відеозаписом подій, плакат розміром 59х41 із написом - залишити зберігати в матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1