ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/188/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

його представника - адвоката ОСОБА_10

цивільних позивачів- ОСОБА_11 , ОСОБА_12

представника цивільних позивачів - ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за №0001603 від 18.10.2022 року за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2023 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шабо Бєлгороднєстровського району Одеської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, що має на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого водієм автотранспортних засобів у ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД», раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст.53 КК України виплату призначеного цим вироком штрафу розстрочено ОСОБА_7 рівними частинами на 12 (дванадцять) місяців, зі сплатою щомісячно по 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, починаючи з дня набрання вироком законної сили.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу він має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. Згідно з ч.4 ст.26 КВК України у разі несплати ним чергового платежу під час призначення штрафу з розстрочкою виплати суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу за поданням кримінально-виконавчої інспекції замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

У задоволенні цивільних позовів потерпілого ОСОБА_9 та цивільних позивачів ОСОБА_12 і ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди в частині пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_7 - відмовлено.

Цивільні позови потерпілого ОСОБА_9 та цивільних позивачів ОСОБА_12 і ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди в частині пред`явлення позовних вимог до ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД» - задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД» на користь ОСОБА_9 - 30000 (тридцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД» на користь ОСОБА_12 - 10000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД» на користь ОСОБА_11 - 10000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, 18.10.2022 близько 09 год. 30 хв. водій ОСОБА_7 керував технічно - справним автомобілем «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався лівою смугою руху вул.Микулинецька у м.Тернопіль, яка має по дві смуги руху для руху в кожному напрямку, які розділяє подвійна суцільна лінія горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями (далі - ПДР), в напрямку вул.Острозького, зі швидкістю 92 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.4 ПДР.

Під час руху водій ОСОБА_7 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.3. (б, д) ПДР. На відрізку проїзної частини вул.Микулинецька, навпроти АЗС «Greenwave» водій автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який здійснював зупинку біля правого краю дороги розпочав рух і перестроївся у смугу руху автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в межах якої зупинився, чим створив перешкоду для руху водію ОСОБА_7 .. В свою чергу, водій ОСОБА_7 , реагуючи на перешкоду, не застосував своєчасно заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого поставив себе в такі умови, в яких з метою уникнення зіткнення із автомобілем «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_2 , змушений був виїхати на зустрічний бік дороги, а саме на смугу руху автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , створив аварійну обстановку для водія автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , позбавивши його технічної можливості уникнути своїми односторонніми діями зіткнення в даній дорожній обстановці та допустив тим самим зіткнення між вказаними транспортними засобами на зустрічній відносно свого руху смузі.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основної фаланги 1-го пальця правої кисті, який потягнув за собою тривалий розлад здоров`я (строком понад 3 тижні) і за цією ознакою кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості - п.п.2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п.12.3, 12.4 ПДР, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

За таких обставин, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та на підставі ст.69 КК України, призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.4 ст.53 КК України виплату штрафу розстрочити ОСОБА_7 рівними частинами на 12 (дванадцять) місяців, зі сплатою щомісячно по 1416,17 гривень, починаючи з дня набрання вироком законної сили.

Свої доводи мотивує тим, що обвинувачений щиро розкаявся, позитивно характеризується, частково відшкодував завдану потерпілому шкоду, у нього на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та вагітна дружина, тому призначене покарання із позбавленням права керувати транспортними засобами є занадто суворим, адже він працює водієм і не зможе забезпечувати сім`ю.

- потерпілий ОСОБА_9 не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову та стягнути з ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД» на його користь 100000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої доводи мотивує тим, що вказаною дорожньо-транспортною пригодою йому завдано моральної шкоди, що полягає у пережитих фізичному болю та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, що призвело до тривалого лікування, регулярних відвідувань медичних закладів, переживань за своє здоров`я, що потягло за собою порушення нормального життєвого ритму та спричинило істотні негативні зміни у його житті.

- цивільний позивач ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову та стягнути з ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД» на її користь 60000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вказані вимоги мотивує тим, що при вирішенні цивільного позову судом в повній мірі не враховано глибину фізичних та душевних страждань цивільного позивача, яка внаслідок злочину отримала легкі тілесні ушкодження, тому визначена сума відшкодування моральної шкоди є недостатньою.

- цивільний позивач ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову та стягнути з ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД» на її користь 60000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Мотивує тим, що при вирішенні цивільного позову судом в повній мірі не враховано глибину фізичних та душевних страждань цивільного позивача, яка внаслідок злочину отримала легкі тілесні ушкодження, тому визначена сума відшкодування моральної шкоди є недостатньою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просять задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, а у задоволенні апеляції цивільних позивачів та потерпілого відмовити; цивільних позивачів та потерпілого, що просять задовольнити їхні апеляційні скарги, а у задоволенні апеляції захисника обвинуваченого відмовити; прокурора, що вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, розгляд якого здійснювався в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними) повноваженнями.

На думку колегії суддів під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження такі доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта.

В даному випадку, призначаючи ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України покарання, суд першої інстанції її визначив вірно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Як убачається з матеріалів справи, суд у повній мірі дотримався вказаних вимог та при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, вчиненого з необережності, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку в лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, його стан здоров`я, а також обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини, часткове відшкодування шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, наявність встановлених судом пом`якшуючих обставин дало суду підстави для висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у мінімальному розмірі.

Крім того, відповідно до приписів ч.2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та не вбачає підстав для застосування до призначеного судом покарання ст.69 КК України, як про це ставить питання в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, оскільки таке суперечить вимогам ч.2 цієї статті.

Також, що стосується визначеного судом розміру відшкодування з ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД» моральної шкоди в користь потерпілого та цивільних позивачів на суму 30 000 грн. та по 10 000 грн. відповідно, то в цій частині вирішення цивільного позову суд також дійшов вірного висновку, виходячи з наступного.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи із наведених норм права, шкода (матеріальна чи моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

В даному випадку судом встановлено, що ОСОБА_7 працює водієм автотранспортних засобів в ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД».

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортний засіб марки «Volkswagen Crafter», номерний знак НОМЕР_1 , належить ТзОВ «ТЕКО-ТРЕЙД».

Також судом встановлено, що на момент ДТП обвинувачений ОСОБА_7 керував автомобілем марки «Volkswagen Crafter», номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку із виконанням ним своїх трудових обов`язків.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Вказаних вимог закону в ході розгляду зазначеного провадження місцевий суд дотримався в повному обсязі.

Так, відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"N 4 від 31.03.95 з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даному випадку, приймаючи до уваги ступінь фізичних, душевних та психічних страждань, яких потерпілий та цивільні позивачі зазнали внаслідок вчинення щодо них злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, беручи до уваги тривалість їх лікування та відновлення, а отже зусилля до відновлення попереднього стану, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відшкодування спричиненої моральної шкоди, та у відповідності до вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України, з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи глибину страждань потерпілого та кожного з цивільних позивачів, негативні зміни в усталеному способі їх життя, ступінь вини ОСОБА_7 та інших обставин справи, вірно визначив її у розмірі 30000 грн. на користь потерпілого ОСОБА_9 та у розмірі по 10000 грн. на користь цивільних позивачів ОСОБА_12 і ОСОБА_11 кожному.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав до збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, як про це ставиться питання в апеляції потерпілого ОСОБА_9 та цивільних позивачів.

Будь-яких порушень вимог КПК України, які б стали підставою для скасування вироку суду першої інстанції в цілому, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_9 - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді