Ухвала

17 травня 2023 року

м. Київ

справа № 543/1218/19

провадження № 51 - 3098 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2022 року щодо нього,

встановив:

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років; за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Вирішено питання щодо судових витрат та долі речових доказів.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2022 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду та ухвалою апеляційного суду засуджений ОСОБА_4 поза межами строку на касаційне оскарження (24 квітня 2023 року) звернувся із касаційною скаргою, у якій просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження вищевказаного судового рішення.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів вважає, що вона підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК ) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Крім того, правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому, це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Своє клопотаннязасуджений ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що копію ухвали апеляційного суду від 19 травня 2022 року отримав 06 липня 2022 року, тому строк касаційного оскарження спливає 06 жовтня 2022 року. У межах цього строку його захисник ОСОБА_5 звернулася з касаційною скаргою на судове рішення апеляційного суду, проте ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року її касаційну скаргу повернуто на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК. Про вказану ухвалу касаційного суду, яку йому до сьогоднішнього дня не вручено, він дізнався лише у квітні 2023 року. Вказує, що наразі утримується під вартою та позбавлений можливості вчасно звертатися за судовим захистом, крім того має певні вади розвитку та є юридично необізнаною особою, яка не має можливості самостійно підготувати касаційну скаргу на судові рішення в силу відсутності відповідних знань.

Також, засуджений зазначає що у зв`язку із введенням в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, який неодноразово продовжувався та на даний час триває, проходили активні бойові дії за місцем розташування суду касаційної інстанції, що об`єктивно впливало як на здійснення судових розглядів так і на можливість направлення за допомогою засобів поштового зв`язку касаційної скарги до суду. Проведення судових засідань за вказаних умов становило б значну загрозу його життю та здоров`ю. Внаслідок всіх цих обставин він був позбавлений можливості подати касаційну скаргу на рішення апеляційного суду у строки, визначені ч. 2 ст. 426 КПК.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що наведені в клопотанні скаржника причини пропуску процесуального строку не можна визнати поважними, й такими, що об`єктивно перешкоджали засудженому в реалізації права на касаційне оскарження судового рішення у порядку та строки, визначені законом.

Подавши касаційну скаргу за межами строку на касаційне оскарження та заявивши клопотання про його поновлення, засуджений ОСОБА_4 належно не обґрунтував і доказово не підтвердив об`єктивну, пов`язану з воєнним станом неможливість подання ним касаційної скарги протягом всього визначеного законом строку на касаційне оскарження, а також у період після спливу такого строку до фактичного подання скарги. При цьому сам по собі факт введення в країні воєнного стану не може вказувати на таку неможливість.Тим більше, що у межах строку на касаційне оскарження бойових дій у м. Києві не проводилось, інфраструктура, в тому числі зв`язок, поштові відділення, транспорт та суди працювали у звичайному режимі.

Що стосується посилань засудженого щодо неотримання ним ухвали Верховного суду від 19 жовтня 2022 року, якою повернуто касаційну скаргу його захиснику ОСОБА_5 , слід зазначити наступне.

Згідно положень ст. 429 КПК копія ухвали про повернення касаційної скарги невідкладно надсилається особі, яка подала касаційну скаргу, разом з касаційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

06 жовтня 2022 року до Верховного Суду з касаційною скаргою звернулася саме захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 . Тому, за нормами КПК копія судового рішення була надіслана особі, яка подала касаційну скаргу.

Доводи засудженого ОСОБА_4 про те, щовін утримується під вартою та є юридично необізнаною особою, яка не має можливості самостійно підготувати касаційну скаргу на судові рішення в силу відсутності відповідних знань, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну вторинну правову допомогу відповідно до цього Закону та інших законів України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі - на всі види правових послуг, передбачені ч. 2 ст. 13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).

Для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Однак, прохаючи про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, засуджений ОСОБА_4 не вказав, у який час і до яких саме відповідних державних установ звертався з питання надання йому захисника, якими документами підтверджуються факти його звернень та які були результати цих звернень, оскільки наявність таких підтвердить чи спростує неможливість останнього подати вчасно касаційну скаргу на судові рішення. Сам факт юридичної необізнаності засудженого, на думку Суду, не є безумовною і поважною причиною поновлення строку на касаційне оскарження.

Враховуючи вищевказане, а також те, що засуджений ОСОБА_4 знав про ухвалене судом рішення та строки його оскарження, він міг вчасно звернутися з касаційною скаргою, однак цього не зробив, а у своєму клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження не вказав інших, більш переконливих причин його пропуску, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні згаданого клопотання слід відмовити.

Відповідно до положень КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на касаційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст.429 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року та ухвали Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2022 року щодо нього.

Повернути касаційну скаргу засудженому ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3