Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1338/23
Провадження №: 1-кп/332/191/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000021 від 09.01.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогупалівка, Вільнянського району, Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , який проходить службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, в званні «старший солдат», в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5, ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2022 року за № 17 старшого солдата (по мобілізації) ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти та зараховано в списки військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 червня 2022 року за № 82 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указом Президента України воєнний стан в Україні продовжено та діє в теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, старший солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, старший солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині, 05 грудня 2022 року, умисно, самовільно залишив місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який розташований в АДРЕСА_3 , на околицях с. Темирівка, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 до 11 лютого 2023 року не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини до 11 лютого 2023 року.

Таким чином, в період з 05 грудня 2022 року до 11 лютого 2023 року старший солдат ОСОБА_4 умисно, в умовах воєнного стану без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, хоча об`єктивно міг та був зобов`язаний, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до 11 лютого 2023 року для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

В подальшому, 11 лютого 2023 року старший солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, повідомивши про викладені вище обставини.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у пред`явленому обвинувачені визнав, та при цьому пояснив, що він 05.12.2022 самовільно залишив місце військової частини , де він служив, та до 11.02.2023 не з*являвся у військовій частині. 11.02.2023 добровільно з*явився до управління ДБР .

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом ухвалено обмежитись допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів які характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 5, ст. 407 КК України за ознаками самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану (в редакції чинній до 26.01.2023)

При призначенні обвинуваченому покарання в силу ст.ст. 65-67 КК України суд враховує:

ступінь тяжкості вчиненого злочину, є тяжким злочином;

дані про особу обвинуваченого, який раніше був не засуджений, має малолітню дитину, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується задовільно;

обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

обставин , що обтяжують покарання судом не встановлено .

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку , що виправлення обвинуваченого можливе з застосуванням позбавлення волі .

Враховуючи те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, приймав участь у відсічі збройної агресії Російської федерації на території України, має на утриманні малолітню дитину, суд вважає можливим застосувати при призначенні покарання ст. 69 КК України, та застосувати більш м*яке покарання , ніж передбачено в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення у виді двох років позбавлення волі, а також, враховуючи думку прокурора, обставини справи та особу засудженого суд вважає за можливе в силу ст. 62 ч.1 КК України, замінити позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався .

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, та призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України замінити покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обвинуваченим, що знаходиться під вартою в той же строк, з моменту отримання копії вироку .

Копія вироку негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1