КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинувачених - ОСОБА_7 та ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0006650 стосовно, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль Житомирської області, громадянина України, українця, працюючого вантажником на підприємстві "Комунальник", з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України, та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, громадянки України, українки, не працюючої, з вищою освітою, незаміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України за апеляційною скаргою прокурора Подільської окружної прокуратури - прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком обвинувачений ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України та призначено покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

Також цим вироком обвинувачена ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладенням на кожного них обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат вирішено судом в порядку ст. ст. 100, 124 КПК України.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, суд першої інстанції, розглянувши матеріали даного кримінального провадження, надавши оцінку наявним в матеріалах кримінального провадження доказам, дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні психотропної речовини без мети збуту, а також у повторному незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, за попередньою змовою групою осіб та обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а саме у повторному незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, за попередньою змовою групою осіб.

На вказаний вирок прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та кваліфікацію дій обвинувачених, просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2022 року в частині призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком 6 років з конфіскацією всього майна, а в решті вирок суду залишити без зміни.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги апелянт посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 50, 65 КК України та необґрунтоване застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України та звільнення останніх від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки пом`якшуючими обставинами, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, можна вважати лише щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Таким чином апелянт вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування судом першої інстанції до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді іспитового строку, оскільки відсутні кілька обставин, які пом`якшують покарання і вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення обвинувачених та їх захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши наявні в матеріалах справи характеризуючі осіб дані, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження №0006650 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинувачених, які повністю визнали себе винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи вказане судове рішення в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з наведеними в ній доводами прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м`якості, необґрунтованого застосування судом положень ст. 69 КК України та звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Так, за загальними засадами призначення покарання, визначеними у ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом"якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов"язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м"якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. При цьому, стаття 75 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є достатні умови і підстави.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченим покарання, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, в повній мірі дотримався вищевказаних норм закону про кримінальну відповідальність та при призначенні ОСОБА_12 та ОСОБА_8 покарання враховував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, дані про їх особи, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, на спеціальних обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебувають, мають постійне місце реєстрації та проживання за яким характеризуються виключно позитивно, їх критичне ставлення до скоєного та щире, а не уявне каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, що суд обгрунтовано визнав обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень та впливають на пом"якшення покарання, а також за відсутності обставин, що обтяжують покарання, застосував положення ст. 69 КК України та кожному з обвинувачених призначив покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України.

Отже, врахувавши принцип індивідуалізації покарання, використовуючи не надмірні, а лише необхідні та зумовлені загальною метою заходи, за наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин і даних про особу ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , суд, на підставі ст. 69 КК України обгрунтовано призначив їм покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особи обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які правдиво розповіли про обставини вчинених ними кримінальних правопорушень, активно сприяли їх розкриттю, щиро покаялися у вчиненому та запевнили суд у критичному ставленні до своїх дій та у тому, що зробили для себе належні висновки і їх поведінка в суді та інші наведені судом обставини, вказують на те, що обвинувачені не є особами, виправлення яких можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_8 ,від відбування основного покарання з випробуванням, з покладенням на них обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Свої висновки в цій частині суд достатньо обґрунтував і з цими висновками апеляційний суд також погоджується, а тому вважає, що призначене покарання, як захід примусу, буде достатнім для запобігання вчиненню обвинуваченими нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті покарання, а відтак наведені прокурором доводи є безпідставними, які не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для застосування до обвинувачених положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Інших даних на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі прокурором не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обгрунтованим та належним чином мотивованим, призначене обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 покарання необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для його скасування і ухвалення апеляційним судом свого вироку з призначенням ОСОБА_12 та ОСОБА_8 покарання без застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року у кримінальному провадженні №0006650 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3