Справа № 308/5659/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання відносно:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малий Раковець, Закарпатської області, громадянина України, одруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України

- запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що встановлені під час досудового розслідування обставини та зібрані докази, свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України. Крім того, сторона обвинувачення вважає наявними ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України, та стверджує про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

До суду від захисника підозрюваного надійшли заперечення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, у яких адвокат ОСОБА_5 вказувала на те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, вказаних у клопотанні про застосування запобіжного заходу.

Також захисник вказує на те, що підозрюваний раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей і матері пенсійного віку, тобто має міцні соціальні зв`язки

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив слідчого суддю внесене клопотання задовольнити.

У судовому засіданні захисник підозрюваного проти клопотання заперечила, просила слідчого суддю обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

У судовому засіданні підозрюваний просив слідчого суддю запобіжний захід не застосовувати.

Заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно та повно дослідивши фактичні обставини та докази, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, слідчий суддя встановив таке.

Слідчий суддя з`ясував, що ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.240, ч.2 ст.364 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000180 від 14.09.2022.

При цьому внесення відомостей до ЄРДР зумовлене, серед іншого, надходженням до Закарпатської обласної прокуратури матеріалів з УСБУ в Закарпатській області щодо протиправних дій невстановлених осіб, які протягом 2022 року організували на околиці с.Малий Раковець Хустського району Закарпатської області незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, їх подальше дроблення та продаж фізичним і юридичним особам.

Як стверджується у клопотанні про обрання запобіжного заходу, до протиправної діяльності причетний, зокрема, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 .

12.05.2023 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України, а саме - в незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

З повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне видобування корисних копалин, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими невстановленими органом досудового розслідування особами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи настання цих наслідків, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок збуту незаконно видобутих корисних копалин, знаючи про існування кар`єру з каменем андезит, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994, відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, та розташований поблизу с.Малий Раковець, Хустського району, Закарпатської області, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок збуту незаконно видобутого будівельного каменю (андезиту), не маючи передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам ст.13 Конституції України, ст.ст.19, 24, 56 Кодексу України «Про надра», ст.ст.3, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», у невстановлений досудовим розслідуванням час, не пізніше 27.04.2023, у с.Малий Раковець, Хустського району на території самовільного кар`єру здійснив незаконне видобування будівельного каменю - андезиту, який відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.

Так 27.04.2023 ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою зі своїм знайомим ОСОБА_7 та іншими невстановленими органом досудового розслідування особами, використовуючи транспортний засіб, марки «Зил» д.н.з. НОМЕР_1 направились до кар`єру, який розташований неподалік с.Малий Раковець, Хустського району, Закарпатської області в урочищі «Біле каміння», де незаконно здійснювали видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме: будівельного каменю - андезиту, до моменту коли 27.04.2023 о 14:28 год. працівниками поліції затримано громадянина ОСОБА_7 та припинено їхню спільну незаконну діяльність.

Слідчий суддя, вирішуючи подане клопотання сторони обвинувачення, дійшов до такого висновку.

Відповідно до приписів ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа.

Згідно з положеннями ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За таких обставин слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

За обставин цього клопотання слідчий суддя поділяє позицію сторони обвинувачення про обґрунтованість підозри, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме - протоколом обшуку б/н від 27.04.2023; актом прийому-передачі вилученого майна 27.04.2023, а саме - каменю будівельного візуально схожого на андезит, об`ємом приблизно 18 метрів кубічних; протоколом огляду б/н від 27.04.2023; актом прийому-передачі вилученого майна 27.04.2023 в ході проведення слідчих дій, а саме - автомобілю марки «ЗИЛ» д.н.з. НОМЕР_1 ; довідкою про прийняття участі у проведенні огляду місця події на території Хустського району Закарпатської області б/н від 27.04.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 27.04.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 27.04.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 08.05.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 08.05.2023 протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 та іншими матеріалами клопотання.

Резюмуючи дослідження обґрунтованості поданого клопотання, слідчий суддя зазначає про необхідність здійснення аналізу наявності ризиків, які персоніфіковані стороною обвинувачення у поданому клопотанні.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження, як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що санкція кримінального правопорушення, вчинення якого інкриміновано підозрюваному, передбачає допустимість застосування покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років, тобто за правилами статті 12 КК України кримінальне правопорушення, детерміноване ч.3 ст.240 КК України, є тяжким злочином.

За таких обставин, слідчий суддя вважає доведеним існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя вважає обґрунтованими посилання сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених пунктами 2 і 3 ч.1 ст.177 КПК України, зважаючи на те, що у кримінальному провадженні на даний час ще не встановлені всі учасники вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, а тому сторона обвинувачення, не виключає можливості вчинення ним безпосередньо чи за посередництва інших осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності спроб незаконного впливу на свідків, спеціалістів та інших учасників кримінального провадження, а також спроб знищення, спотворення або виготовлення документів щодо походження каменя - андезиту.

Одночасно із встановленням обставин, що зумовлюють існування зазначених ризиків, чинне законодавство зобов`язує слідчого суддю перевірити також можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до особи.

Частина 1 ст.176 КПК України встановлює такі альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт. Найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

За правилами статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Також слідчий суддя бере до уваги приписи ст.178 КПК України, за якими при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12)ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За обставин клопотання, що розглядається, слідчий суддя бере до уваги те, що ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання, а матеріали клопотання не містять відомостей про наявність у нього попередніх судимостей чи про те, що йому повідомлялося про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень.

Також підозрюваний перебуває у шлюбі із ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 15.05.2004.

Відповідно до змісту свідоцтв про народження № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 12.01.2023 підозрюваний являється батьком 2 малолітніх дітей.

Крім того, слідчий суддя з`ясував, що разом із підозрюваним проживає також його матір ОСОБА_13 , що підтверджується відміткою у паспорті останньої про місце її проживання, а саме - АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За правилами ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Слід зауважити, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України, не підпадає під наведені випадки, за яких розмір застави не визначається.

Тобто за обставин цього клопотання обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлює необхідність у визначенні розмірі застави, мінімальний розмір якої щодо тяжкого злочину становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 53680 грн.

Між тим, слідчий суддя зауважує, що ОСОБА_4 офіційно не працює, а тому із урахуванням вказаного та, беручи до уваги вік підозрюваного, застосування застави не відповідало би майновому стану підозрюваного та зумовило би ситуацію, за якої застава, очевидно, не буде сплачена, тоді як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою виявиться безальтернативним.

Із урахуванням наведеного слідчий суддя доходить до переконання про те, що у вимірі фактичних обставин достатнім та пропорційним буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час із покладенням на підозрюваного додаткових обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Згідно з ч.6 ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

У зв`язку з цим строк дії ухвали слід встановити у межах строку досудового розслідування із урахуванням того, що про підозру ОСОБА_4 повідомлено 12.05.2023.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 182, 183, 186, 194, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обрати відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малий Раковець, Закарпатської області, громадянина України, одруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною покидати місце свого проживання, а саме - АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. ранку наступної доби.

Строк дії ухвали визначити до 2 місяців у межах строку досудового розслідування, тобто до 12 липня 2023 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту Закарпатська обл., с.Малий Раковець без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного , а саме - до Хустського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1