справа № 631/541/23
провадження № 1-кп/631/103/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2023 року під № 0000156, щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кремінна, Городоцького району, Хмельницької області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, офіційного не працевлаштованого, не одруженого, утриманців не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 березня 2013 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком тривалістю 3 роки;

вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

В С Т А НО В И В:

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому правовий режим дії воєнного стану неодноразово продовжений та діє на теперішній час.

ОСОБА_4 будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину проти власності та засудженим вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком тривалістю 2 роки, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знов повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

24 січня 2023 року у вечірній час доби, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 . проходив по вулиці Єдності в селищі міського типу Нова Водолага, Харківського району, Харківської області, де у нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна із домоволодіння ОСОБА_5 , де він раніше неодноразово бував, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому остання зберігала своє майно.

Реалізуючи свій раптовий злочинний намір, у вечірній час доби цього ж дня ОСОБА_4 підійшов до домоволодіння за вищевказаною адресою, де діючи з прямим умислом, з корисливого мотиву та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, діючи повторно, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю поблизу домоволодіння власника та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу пройшов на територію домоволодіння, де підійшов до вхідних дверей будинку, на яких пошкодив скоби навісного замку, відчинив двері та проник до середини оселі.

Знаходячись у коридорі будинку, ОСОБА_4 діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи при цьому корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану таємно викрав велосипед марки «Україна» чоловічого типу, коричневого кольору, вартістю 1100 гривень 00 копійок, та велосипед марки «Україна» жіночого типу, зеленого кольору, вартістю 1100 гривень 00 копійок

Після цього ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення злочину, а викрадене майно, загальна вартістю якого, згідно висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 640/23 від 08 лютого 2023 року, склала 2200 гривень 00 копійок, незаконно обернув на свою користь та розпорядився ним за власним розсудом, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на зазначену суму.

Крім того, 26 січня 2023 року у вечірній час доби, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 . проходив по вулиці Єдності в селищі міського типу Нова Водолага, Харківського району, Харківської області, де у нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна із домоволодіння ОСОБА_5 , де він раніше неодноразово бував, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому остання зберігала своє майно.

У вказаний час та у вказаному місці ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптовий злочинний корисливий намір, підійшов до домоволодіння за вищевказаною адресою, де діючи з прямим умислом, з корисливого мотиву та з метою особистого незаконного збагачення, діючи повторно, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю поблизу домоволодіння власника та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу пройшов на територію домоволодіння, де підійшов до вхідних дверей будинку, на яких пошкодив скоби навісного замку, відчинив двері та проник до середини будинку.

Знаходячись у коридорі будинку, ОСОБА_4 діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи при цьому корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану таємно викрав: телевізор марки «START», вартість якого відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 640/23 від 08 лютого 2023 року, склала 2600 гривень 00 копійок; мобільний телефон марки «SAMSUNG» модель GT-E2121B, вартість якого відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 640/23 від 08 лютого 2023 року, склала 250 гривень 00 копійок; мобільний телефон марки «SAMSUNG» модель GT-E2121В, вартість якого відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 640/23 від 08 лютого 2023 року, склала 250 гривень 00 копійок; мобільний телефон марки «NOKIA» модель 206, вартість якого відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 640/23 від 08 лютого 2023 року, склала 387 гривень 00 копійок; мобільний телефон марки «NOKIA» модель 5000d-2, вартість якого відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 640/23 від 08 лютого 2023 року, склала 325 гривень 00 копійок; мобільний телефон марки «LENOVO» модель А316, вартість якого відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 640/23 від 08 лютого 2023 року, склала 295 гривень 00 копійок.

В подальшому, з місця вчинення злочину разом із викраденим майном, загальна вартістю якого склала 4107 гривень 00 копійок, ОСОБА_4 зник, незаконно обернувши його на свою користь та розпорядившись ним за власним розсудом, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на зазначену суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винним себе визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміноване йому в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловив думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України. На адресу суду потерпіла ОСОБА_5 направила заяву, що була зареєстрована за вхідним № 2036/23-вх. від 17 квітня 2023 року, відповідно до якої просила розгляд справи провести за її відсутності, повідомивши, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

У судовому засіданні у порядку, передбаченому статтею 325 Кримінального процесуального кодексу України, судом, з урахуванням думки учасників судового провадження, було вирішено питання про проведення судового розгляду без участі потерпілої, адже є можливим за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, з огляду на те, що цивільний позов в рамках кримінального провадження заявлений не був.

У зв`язку добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердженням ним фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що дійсно за наведених в обвинувальному акті обставин та відображеного алгоритму, увечері 24 січня 2023 року, більш точного часу він не пам`ятає, проходив мимо домоволодіння потерпілої ОСОБА_5 , яка є матір його покійного однокласника, по вулиці Єдності, номер будинку він не пам`ятає, в селище міського типу Нова Водолага. В цей час він вирішив зайти на територію вказаного будинку, паркан якого частково був відсутній. Підійшовши до будинку, він шляхом різкого руху відірвав скоби навісного замка та потрапив до середини оселі, де з коридору вивіз два велосипеда чоловічого та жіночого типу, які привіз додому за адресою: АДРЕСА_2 . Як пояснив ОСОБА_6 таким самим чином він потрапив до домоволодіння ОСОБА_5 й вечорі 26 січня 2023 року, звідки узяв телевізор та п`ять мобільних телефонів, які потім переніс собі додому. Викрадені речі ОСОБА_4 вирішив залишити собі для власних потреб та зберігав їх за місцем свого мешкання до того моменту, поки до нього не приїхали працівники поліції, яким він добровільно повернув викрадене у справному стані. Обвинувачений зазначив, що дану крадіжку вчинив у тверезому стані, вартість викрадених речей не оспорює. Про свій вчинок ОСОБА_4 щиро шкодує, виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.

Відповідно до рапорту інспектора відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_7 від 02 лютого 2023 року, 02 лютого 2023 року о 12 годині 45 хвилин надійшло повідомлення по телефону до РУ про те, що 02 лютого 2023 року о 12 годині 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , невідомі особи в період часу з 24.01.2023 по 02.02.2023 року шляхом взлому навісного замка дверей проникли у будинок та скоїли крадіжку двох велосипедів «Україна», телевізору «Стар». Заявник ОСОБА_5 . Даний рапорт зареєстровано в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Відділ поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області 02 лютого 2023 року за № 958.

02 лютого 2023 року ОСОБА_5 , будучи повідомленою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтею 383 Кримінального кодексу України, звернулась до Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою, відповідно до якої просила вжити заходів до невідомої особи, яка в період з 24 січня 2023 року по 02 лютого 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом пошкодження навісного замку здійснила крадіжку двох велосипедів «Україна», телевізора та мобільних телефонів.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 02 лютого 2023 року, остання надала добровільну згоду працівникам поліції на проведення слідчих дій, а саме проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом огляду місця події від 02 лютого 2023 року та фототаблицею до нього на 8 аркушах, складених старшим слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 у присутності понятих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за участі власника ОСОБА_5 , зафіксовані обстановка та обставини вчинення крадіжки, а саме місцем огляду є територія домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Територія домоволодіння по периметру має часткову огорожу у вигляді дерев`яних дощок зі сторони вулиці Єдності. На території домоволодіння розташований житловий будинок, який представляє собою одноповерхову будівлю із шиферним перекриттям. Вхід до будинку здійснюється через одностворчаті дерев`яні двері, оснащені запірним пристроєм у вигляді накладного замку зі скобами під навісний замок. На момент огляду скоби зірвані та пошкоджено металеву лямку, двері відчинені. На одвірку маються сліди зриву деревини. Через дані двері здійснюється вхід до коридору, в якому на момент огляду в хаотичному стані розкидані речі власника. По правий бік в стіні маються дерев`яні дверцята через які здійснюється вхід до житлової кімнати, в якій встановлені меблі та в хаотичному стані по всій кімнаті розкидані особисті речі власника. Будь-яких видимих слідів в ході огляду не виявлено.

Відповідно до змісту вказаного протоколу доповнень та зауваження від учасників дії не надходило. Дані відображені у протоколі у повній мірі кореспондуються з відомостями ілюстрованої таблиці, які є додатком до протоколу, сформованих та засвідчених підписом слідчого.

Згідно заяви ОСОБА_4 , складеної власноруч, останній у порядку статті 93 Кримінального процесуального кодексу України, добровільно видав в якості речових доказів: велосипед «Україна» чоловічий, коричного кольору; велосипед «Україна» жіночій, зеленого кольору; телевізор сірого кольору марки «START»; мобільний телефон «SAMSUNG» кнопковий, чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 ; мобільний телефон «SAMSUNG» кнопковий, чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 ; мобільний телефон «NOKIA» кнопковий, чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_3 ; мобільний телефон «NOKIA» кнопковий, зеленого кольору ІМЕІ НОМЕР_4 ; мобільний телефон «LENOVO» сенсорний, чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_5 .

З протоколу огляду місця події від 02 лютого 2023 року та фототаблиці до нього на 6 аркушах, складених старшим слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 у присутності понятих: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за участі ОСОБА_4 , убачається, що місцем огляду є територія, прилегла до домоволодіння АДРЕСА_2 , де знаходиться ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На відкритій ділянці місцевості ОСОБА_4 в присутності понятих добровільно видав наявні у нього речі, які він викрав із домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: велосипед «Україна», чоловічого типу; велосипед «Україна», жіночого типу; телевізор марки «START», сірого кольору; мобільні телефони «SAMSUNG», модель GT-Е2121В, ІМЕІ: НОМЕР_6 , «SAMSUNG», модель GT-Е2121В, ІМЕІ: НОМЕР_1 , «NOKIA», модель 206, на дві сім-карти, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , «NOKIA», модель 5000d-2, ІМЕІ: НОМЕР_4 , «LENOVO», модель А316і на дві сім-карти, ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 . Мобільні телефоні бувші у користуванні.

Відповідно до протоколу про проведення слідчого експерименту від 20 лютого 2023 року, складеного старшим слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 у присутності понятих: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за участі свідка ОСОБА_15 , встановлено, що 24 січня 2023 року її співмешканець, ОСОБА_4 , у вечірній час привіз додому, де вони мешкають, два велосипеди «Україна» у робочому стані, які останній залишив у коридорі. В ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_15 розповіла та показала, де саме ОСОБА_4 залишив велосипеди, а саме коридор квартири від вхідних дверей. Крім того, в ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_15 повідомила, що 26 січня 2023 року у вечірній час її співмешканець ОСОБА_4 приніс додому телевізор, який поставив на тумбочку й під`єднав до електромережі. Також він приніс п`ять мобільних телефонів. В ході слідчого експерименту сідок ОСОБА_15 показала на тумбочку в кімнаті будинку, де знаходився телевізор, який був під`єднаний до електромережі, та який вони переглядали.

Покази свідка ОСОБА_15 були зафіксовані в ході слідчого експерименту на відеокамеру, запис якої перенесено на диск, який долучено до протоколу слідчого експерименту.

Вказані протоколи підписані усіма учасниками слідчих дій, а також понятими без будь яких зауважень та в цілому відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання їх оформлення. Порушень вимог статтей 104, 106, 237 та 240 Кримінального процесуального кодексу України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Протоколом огляду речей від 04 лютого 2023 року, складеного старшим слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 , проведено огляд велосипеду марки «Україна», чоловічого типу, коричневого кольору, в справному робочому стані, без механічних пошкоджень; велосипеду марки «Україна», жіночого типу, зеленого кольору, в справному, робочому стані, без механічних пошкоджень; телевізору марки «START», сірого кольору, діагональ 54 дюймів, в справному стані, без пошкоджень; мобільний телефон марки «SAMSUNG», чорного кольору, кнопковий, модель GT-Е2121В, на одну сім-картку, ІМЕІ: НОМЕР_2 , бувший у користуванні; мобільний телефон марки «SAMSUNG», чорного кольору, кнопковий, модель GT-Е2121В, на одну сім-карту, ІМЕІ: НОМЕР_1 , бувший у користуванні; мобільний телефон марки «NOKIA», модель 206, чорного кольору, на дві сім-карти, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , бувший у користуванні; мобільний телефон марки «NOKIA», модель 5000d-2, зелено-білого кольору, кнопковий, на одну сім-карту, ІМЕІ: НОМЕР_4 , бувший у користуванні; мобільний телефон марки «LENOVO», сенсорний, модель А316і, чорного кольору, на дві сім-карти, ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , бувший у користуванні.

Постановою старшого слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 від 04 лютого 2023 року велосипед марки «Україна», чоловічого типу, коричневого кольору; велосипед марки «Україна», жіночого типу, зеленого кольору; телевізор марки «START», сірого кольору, діагональ 54 дюймів; мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель GT-Е2121В, ІМЕІ: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель GT-Е2121В, ІМЕІ: НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «NOKIA», модель 206, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «NOKIA», модель 5000d-2, ІМЕІ: НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «LENOVO», модель А316і, ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2023 року під № 0000156 та передано їх під розписку про зберігання власнику, ОСОБА_5 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 20 лютого 2023 року, складеного старшим слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 у присутності понятих: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за участі підозрюваного ОСОБА_4 , з метою перевірки і уточнення відомостей підозрюваного ОСОБА_4 , який вчинив крадіжки з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що останній повідомив, що 24 січня 2023 року він з домоволодіння по АДРЕСА_1 , та 26 січня 2023 року з того ж самого домоволодіння здійснив крадіжку майна власника. Після цього підозрюваному ОСОБА_4 було запропоновано показати механізм вчинення ним злочинів, на що останній дав свою згоду та провів учасників слідчої дії до домоволодіння АДРЕСА_1 , та вказавши на нього пояснив, що саме з даного домоволодіння він здійснював крадіжки, проникаючи на подвір`я через незачинену вхідну хвіртку. Після цього підозрюваний ОСОБА_4 провів учасників слідчої дії до будинку, який на момент проведення слідчого експерименту зачинений, та, вказавши на вхідні двері, пояснив, що через двері він проникав у середину будинку, де обидва рази здійснював крадіжки, а саме перший раз він викрав два велосипеди, а в інший раз телевізор та мобільні телефони.

Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення. Порушень вимог статтей 104, 106 та 240 Кримінального процесуального кодексу України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 640/23 від 08 лютого 2023 року, складеного судовим експертом ОСОБА_16 , убачається, що станом на 02 лютого 2023 року ринкова вартість велосипеду марки «Україна», чоловічого типу, коричневого кольору 1100 гривень 00 копійок; велосипеду марки «Україна», жіночого типу, зеленого кольору 1100 гривень 00 копійок; телевізору марки «START», сірого кольору, діагональ 54 дюймів 2600 гривень 00 копійок; мобільного телефону марки «SAMSUNG», модель GT-Е2121В, ІМЕІ: НОМЕР_2 250 гривень 00 копійок; мобільного телефону марки «SAMSUNG», модель GT-Е2121В, ІМЕІ: НОМЕР_1 250 гривень 00 копійок; мобільного телефону марки «NOKIA», модель 206, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 387 гривень 00 копійок; мобільного телефону марки «NOKIA», модель 5000d-2, ІМЕІ: НОМЕР_4 325 гривень 00 копійок; мобільного телефону марки «LENOVO», модель А316і, ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 295 гривень 00 копійок.

Згідно звіту про фактичні витрати на проведення судово товарознавчої експертизи № 640/23 від 08 лютого 2023 року експерта ОСОБА_16 , вартість виконаних робіт склала 360 гривень 00 копійок.

Оцінюючи висновок експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірними, мотивованими достатньо переконливо та такими, що не суперечать іншими доказам у справі.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно правового акту України.

Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих статтею 87 Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

У відповідності до пунктів 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Також слід зауважити, що відповідно до висновку, викладеному в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення», вказала, що, як правильно зазначено в постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2012 року у справі № 5-15кс12в, під час здійснення такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Тобто, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

У даній справі щодо проникнення обвинуваченим на територію домоволодіння ОСОБА_5 , суд зауважує, що доступ до території домоволодіння, у розрізі наявної інфраструктури, для сторонніх осіб був заборонений, а сам об`єкт був зачинений, який ОСОБА_4 самостійно відчинив.

Як наслідок, відповідно до фактичних обставин цього кримінального провадження, дії обвинуваченого відповідають зазначеним критеріям, адже останній розумів, що доступ до даного об`єкту ускладнений для потрапляння у нього сторонніх осіб і права перебувати там він не має.

Таким чином, суд уважає установленим факт того, що, в даному випадку, мало місце проникнення.

За правилами частин 1 і 3 статті 32 Кримінального кодексу України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Частина 1 примітки до статті 185 Кримінального кодексу України передбачає саме таку вказівку, оскільки чітко обумовлює, що у статтях 185, 186 та 189 191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у абзаці 2 пункту 7 своєї постанови від 04 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» роз`яснив, що якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, п`ять розбоїв, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Положеннями частини 1 статті 33 Кримінального кодексу України регламентовано, що сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден із яких її не було засуджено.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 27 вересня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 686/6613/16-к вказав, що у разі визнання особи винуватою у вчиненні декількох діянь, які відповідають складу злочину, передбаченого однією і тією самою статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, всі ці діяння кваліфікуються в сукупності за відповідною статтею (частиною статті) лише один раз і окремої кваліфікації не потребують.

Частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2117-IX від 03 березня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», котра дії з 07 березня 2022 року, визначено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене, у тому числі в умовах воєнного стану.

В даному випадку, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні на 30 діб введено воєнний стан, який, зокрема, Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 8189-ІХ від 16 листопада 2022 року, продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб та який, як наслідок, тривав на час вчинення діяння обвинуваченим в цій справі, тобто 24 січня та 26 січня 2023 року.

Пояснювальна записка до проєкту Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» вказує, що змінами до Кримінального кодексу України пропонується доповнити склади злочинів, передбачені в статтях 185, 186, 187, 189, 191 Кримінального кодексу України, кваліфікуючою ознакою вчинення в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому в вину кримінального правопорушення злочину проти власності в об`ємі та на суму, визначеному у обвинувальному акті, оскільки він дійсно своїми умисними діями 24 січня 2023 року та 26 січня 2023 року вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло та в умовах воєнного стану.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії його відповідають складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло та в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим скоєно кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 зі слів офіційно не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. Стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, зі слів хронічних хвороб не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, до осіб з інвалідністю не належить. За повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_17 від 08 лютого 2023 року за № 150, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військову строкову службу у Збройних Силах не проходив, оскільки призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 27 травня 1995 року був знятий з військового обліку призовників та зарахований в запас за підпунктом «г» пункту 5 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (був засуджений). Обвинувачений має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де, згідно характеристики депутата Нововодолазької селищної ради ОСОБА_18 від 07 лютого 2023 року № 02-21/256, характеризується задовільно, формально.

Відповідно до довідки ОСК Головного управління Національної поліції в Харківській області № 67-08022023/63090 від 09 лютого 2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останні рази вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 березня 2013 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком тривалістю 3 роки; вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

За повідомленням Харківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 06 лютого 2023 року № 24/26/101-22, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Харківському районному секторі з питань пробації з 18 березня 2021 року та по теперішній час на підставі вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

З досудової доповіді, складеної 02 травня 2023 року начальником Харківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_19 щодо ОСОБА_4 , убачається, що орган пробації вважає, що є високий ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становить небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на обвинуваченого обов`язків відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України.

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає повне визнання вини та щире каяття.

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.

Відсутність претензій матеріального характеру в частині збитку від крадіжки у потерпілої особи, указує на можливість урахування обставини визначеної пунктом 2 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, судом не установлено.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Верховний суд України у пункті 2 зазначеної вище Постанови Пленуму визначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, особам похилого віку і тим, що щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Крім того, судом при призначенні покарання повинні враховуються і вимоги статті 50 вказаного кодексу, тобто, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно з цим, Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2018 року у № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18) зауважив, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, особу винного, який повністю визнав свою провину і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, вартість викраденого майна, яке добровільно повернуто потерпілій, а також враховує наявність невідбутої, непогашеної та не знятої судимості за злочин проти власності, наявність у нього постійного місця мешкання та реєстрації, однак відсутність постійного місця роботи та заробітку, зміст висновку органу пробації та позицію прокурора, який просив призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі із застосуванням положень статті 71 Кримінального кодексу України та вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в ізоляції та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 4 статті 185 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, так як саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При цьому суд враховує, що обвинувачений вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року засуджений за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком тривалістю 2 роки, тобто вчинив дане кримінальне правопорушення злочин в період іспитового строку, порушивши умови звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Отже, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд не знаходить підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до приписів статті 75 Кримінального кодексу України, або застосування положень статті 69 чи 69-1 зазначеного кодексу, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці норми права мають бути застосовані.

Оскільки ОСОБА_4 після постановлення 08 лютого 2021 року Нововодолазьким районним судом Харківської області обвинувального вироку, яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, із застосуванням статті 75 Кримінального кодексу України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, впродовж встановленого судом іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, тому відповідно до приписів частини 3 статті 78 й частини 1 та 4 статті 71 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного за цим вироком слід частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком суду.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному частиною 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках даного кримінального провадження було проведено експертне дослідження судовим експертом ОСОБА_16 , яка не є фахівцем державної спеціалізованої експертної установи, й стороною обвинувачення не доведено факту витрат держави на її роботу, підстав для стягнення на даний час з ОСОБА_4 витрат на залучення експерта при проведенні судово-товарознавчої експертизи (висновок експерта за результатами судово-товарознавчої експертизи № 640/23 від 08 лютого 2023 року, складений судовим експертом ОСОБА_16 ) в сумі 360 гривень 00 копійок, не має.

На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 12, 33, 50, 63, 65 67, частинами 1 та 7 статті 71, частиною 3 статті 78, статтями 88, 90, частиною 1 примітки до статті 185 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, а також статтями 84, 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

В силу приписів частини 3 статті 78 й частини 1 та 4 статті 71 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року, остаточно призначивши йому до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання та його затримання.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000156, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2023 року: велосипед марки «Україна», чоловічого типу, коричневого кольору; велосипед марки «Україна», жіночого типу, зеленого кольору; телевізор марки «START», сірого кольору, діагональ 54 дюймів; мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель GT-Е2121В, ІМЕІ: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель GT-Е2121В, ІМЕІ: НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «NOKIA», модель 206, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «NOKIA», модель 5000d-2, ІМЕІ: НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «LENOVO», модель А316і, ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 залишити останній за належністю, як власнику; диск DVD R «VIDEX» з відео файлом 00042, який міститься в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах справи протягом усього часу їх зберігання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1