Справа № 204/9301/21
Провадження № 1-о/204/1/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004, яким його засуджено за ч.5 ст.185, ч.4 ст.187, п.п.6,13, ч.2 ст.115 КК України на підставі ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна за виключними обставинами

ВСТАНОВИВ

До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 за виключними обставинами.

У судовому засіданні ОСОБА_7 уточнив свої вимоги, посилався на рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 у справі №6-р(II)/2021 як на вик лячні обставини та вважав, що вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 є таким, що суперечить вимогам Конституції України в частині призначення покарання та підлягає перегляду за виключними обставинами для усунення істотних порушень норм процесуального та матеріального права, тому має бути переглянутим. Крім того відмовився від раніш поданої заяви про відвід адвоката.

Захисник адвокат ОСОБА_6 підтримав заяву засудженого.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення вказаної заяви.

Вислухавши учасників провадження, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті б Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановленням нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Такі особливі обставини передбачені ч.1 ст.459 КПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.459 КПК України виключними обставинами визнаються встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджено вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 за ч.5 ст.185, ч.4 ст.187, п.п.6,13, ч.2 ст.115 КК України на підставі ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного суду України від 14.12.2004 вказаний вирок залишено без змін.

Судом встановлено, що вимоги засудженого ОСОБА_7 в поданій заяві фактично зводяться до його незгоди з видом основного покарання, яке йому призначено, а саме, з довічним позбавленням волі. Заявник вказує на те, що призначений йому вид покарання суперечить положенням Конституції України та вищевказаному рішенню Конституційного Суду України.

Однак така позиція засудженого ОСОБА_7 є помилковим тлумаченням рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021, оскільки прямо суперечить змісту такого рішення, виходячи з наступного.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення частини першої статті 81 КК України, частини першої статті 82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього рішення.

Однак визнання неконституційними приписів ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 КК України, не є підставою для перегляду вироку суду за виключними обставинами, оскільки вказані норми Загальної частини Кримінального кодексу України регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які, відповідно до положень ст.537 КПК України, вирішуються судом під час виконання вироків в порядку, визначеному ст.539 КПК України і не є підставою для скасування вироку суду. (В даному випадку суд звертає увагу на ту обставину, що заяви ОСОБА_7 про пом`якшення покарання в порядку ст.82 КК України є предметом розгляду Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська в рамках іншого провадження).

Крім того суд звертає увагу, що твердження засудженого про те, що рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 № 6-р(ІІ)/2021 покарання у вигляді довічного позбавлення волі визнано «незаконним і неконституційним» є безпідставними та такими, що прямо суперечать змісту зазначеного рішення.

Так у п.4 вказаного рішення Конституційного Суду України зазначено, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Відповідно до п.42 у рішенні «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) суд вказує, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що посилання засудженого ОСОБА_7 на рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 №6р(ІІ)/2021, як на виключну обставину, є безпідставним та помилковим, а відтак законних підстав для задоволення заяви засудженого колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 за виключними обставинами слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 459, 467, 539, КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 за виключними обставинами відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3