Справа № 206/2538/23
Провадження № 1-кс/206/562/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2023 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ознайомившись зі скаргою адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача,

ВСТАНОВИВ:

07.06.2023 через систему «Електронний суд» до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача, в якій заявник просить визнати бездіяльність начальника підрозділу дізнання ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає в умисному не розгляді клопотання від 29.05.2023 протиправною та зобов`язати начальника підрозділу дізнання ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області розглянути клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_2 від 29.05.2023.

Ознайомившись із змістом даної скарги та долученим клопотанням, слідчий суддя вважає, що у відкритті провадження за даною скаргою слід відмовити з огляду на наступне.

Можливість особи звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є її невід`ємним правом. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований КПК України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 1 ст. 24 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження.

Зазначені у ч. 1 ст. 303 КПК України положення щодо можливості оскарження конкретних дій, бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора не дають жодних підстав для різного (неоднозначного) їх тлумачення.

Наведений у даній статті перелік рішень, дій або бездіяльності, що може бути предметом оскарження, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 березня 2019 року у справі за № 807/1456/17, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Бездіяльність пов`язана із нездійсненням процесуальних дій, які слідчий, дізнавач чи прокурор зобов`язаний здійснити, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, може бути оскаржена виключно щодо тих процесуальних дій, які слідчий, дізнавач чи прокурорбезумовно зобов`язані вчинити саме у визначений Кримінальним процесуальним кодексом строк, але з різних причин їх не вчиняє.

Із змісту скарги поданої до Самарського районного суду міста Дніпропетровська вбачається, що представник ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність саме начальника підрозділу дізнання ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, як керівника органу дізнання, який відсутній в переліку, зазначеному в ст. 303 КПК України.

Так, згідно п. 7-1 ч. 1 ст. 3 КПК України, керівник органу дізнання - начальник підрозділу дізнання органу Національної поліції, органу безпеки, органу Бюро економічної безпеки України, органу Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівник органу досудового розслідування.

Відповідно до положень ст. 39-1 КПК України, керівник органу дізнання організовує дізнання. Керівник органу дізнання уповноважений: визначати дізнавача, який здійснюватиме дізнання; відсторонювати дізнавача від проведення дізнання за ініціативою прокурора або з власної ініціативи та призначати іншого дізнавача за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу (самовідводу) або неефективного дізнання; ознайомлюватися з матеріалами дізнання, давати дізнавачу письмові вказівки, що не суперечать рішенням та вказівкам прокурора; вживати заходів для усунення порушень вимог законодавства у разі їх допущення дізнавачем; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Таким чином, ст. 39-1 КПК України передбачає повноваження керівника органу дізнання, тобто процесуальні дії (рішення), які він має право вчиняти, а не зобов`язаний. До того ж, відсторонення дізнавача передбачено за ініціативою прокурора або з ініціативи самого керівника органу дізнання.

При цьому, ч. 1 ст. 220 КПК України передбачає, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Положеннями ст. 220 КПК України передбачено розгляд клопотань саме слідчим, дізнавачем чи прокурором про виконання будь-яких процесуальних дій в чітко визначений триденний строк, за результатом чого, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено право заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільця тимчасово вилученого майна, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, оскаржити до слідчого судді бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає, зокрема, у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; та, у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачено право визначеного кола осіб, а саме, особи, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представника, законного представника чи захисника - оскаржити до слідчого судді рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Однак, положення ст. 303 КПК України та в цілому Главою 26 «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», не передбачено можливість оскарження до слідчого судді бездіяльності керівника органу дізнання щодо не розгляду клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК України.

Застосований у ч. 1 ст. 303 КПК України підхід дозволяє впорядкувати і максимально конкретизувати підстави та порядок оскарження чітко визначеними суб`єктами відповідних процесуальних рішень, дії чи бездіяльності дізнавача, слідчого або прокурора.

Така конструкція цієї норми має і неабияке практичне значення, адже позбавляє процедури оскарження процесуальних рішень певної невизначеності, а дізнавачів, слідчих та прокурорів - зайвої завантаженості, яка відволікає їх від виконання основних функцій з розслідування кримінальних правопорушень.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до слідчого судді зі скаргою не на будь-яку бездіяльність будь-кого, а лише щодо дізнавача, слідчого, прокурора та їх обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

З системного аналізу вищезазначених положень КПК України слід прийди до висновку, що за вказаних обставин у клопотанні та скарзі адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , така бездіяльність начальника підрозділу дізнання ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області не може бути оскаржена до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України.

Більш того, нормами чинного кримінально-процесуального законодавства не передбачено оскарження до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України рішень, дій чи бездіяльності керівника органу дізнання щодо реалізації ним своїх повноважень та зобов`язання слідчим суддею розглядати такі клопотання вказаної особи саме в порядку ст. 220 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, та оскільки діючим КПК України не передбачено обов`язку керівника органу дізнання розглянути клопотання від 29.05.2023 про відсторонення дізнавача та проведення слідчих дій, а тому бездіяльність начальника підрозділу дізнання ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає в умисному не розгляді клопотання в строк, передбачений ст. 220 КПК України не може бути предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що слід відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача, в якій заявник просить визнати бездіяльність начальника підрозділу дізнання ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає в умисному не розгляді клопотання від 29.05.2023 протиправною та зобов`язати начальника підрозділу дізнання ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області розглянути клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_2 від 29.05.2023.

В свою чергу, слідчий суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

До того ж, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу заявника та його представника на зміст положень параграфа 6 КПК України, яким чітко визначені підстави та порядок відводу дізнавача. При цьому, відмова у відкритті провадження за даною скаргою не може вважатися обмеженням у доступі до правосуддя в розумінні практики ЄСПЛ.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 39-1, 220, 303-309, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1