ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеокнференції:

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000307 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сергіївка Слов`янського району Донецької області, українець, громадянин України, з середньою освітою, офіційно не одружений, пенсіонер, раніше не судимий, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , мобільного телефону та інших засобів зв`язку не має, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строків на 9 років.

Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Строк покарання обвинуваченому ухвалено обчислювати з моменту затримання - 14.09.2022.

Окрім того, судом вирішено долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Так, за встановлених судом фактичних обставин та викладених у вироку, 11 вересня 2022 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 знаходився за своїм місцем мешкання, а саме у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . В цей же момент, ОСОБА_8 , почувши з вулиці голос знайомого йому ОСОБА_9 , зрозумів, що останній перебуває десь неподалік від його місця мешкання, а саме, по АДРЕСА_1 , яка розташована паралельно до вул. Нової того ж населеного пункту. Після цього у ОСОБА_8 на ґрунті особистої образи на ОСОБА_9 , що виникла раніше, раптово виник прямий злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті останньому. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 ,вийшовши з території домоволодіння, в якому він мешкав, пішки попрямував до вул. Молодіжної в с. Крива Лука Краматорського району в пошуках ОСОБА_9 . На шляху свого слідування, а саме, під час руху повз територію домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 на землі біля зовнішнього боку паркану, яким огороджена територія вказаного домоволодіння, побачив ніж з дерев`яним руків`ям, який йому не належав та який він підібрав та поклав до правої кишені одягненої на ньому куртки з метою подальшого використання його для реалізації свого злочинного умислу. Прибувши в цей же день приблизно о 15 годині 40 хвилин до відкритої ділянки місцевості, розташованої неподалік від будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 зустрів там раніше знайомого йому ОСОБА_9 , з яким у нього почався словесний конфлікт на ґрунті особистої образи ОСОБА_8 .

В ході конфлікту ОСОБА_9 схопив ОСОБА_8 за задню частину коміру одягненої на ньому куртки та в положенні стоячи схилив ОСОБА_8 до себе обличчям. В цей же момент ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин, що виникли раніше, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , дістав правою рукою з правої кишені одягненої на ньому куртки ніж з дерев`яним руків`ям та, тримаючи його у правій руці, наніс ножем з дерев`яним руків`ям з низу до гори три удари в тіло ОСОБА_9 , спричинивши тим самим останньому наступні множинні проникаючі колото-різані рани: шиї з пошкодженням сонної артерії; грудної клітини з пошкодженням м`язів 4-го міжребер`я, лівої легені, навколосерцевої сумки, серця з лівобічним гемопневмотораксом; живота з пошкодженням печінки. Після отримання зазначених множинних проникаючих колото-різаних ран ОСОБА_9 помер на місці.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок отриманих множинних проникаючих колото-різаних ран шиї, грудної клітки, живота з пошкодженням внутрішніх органів і перебуває у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Смерть ОСОБА_9 настала швидко після спричинення тілесних ушкоджень, тому він не міг здійснювати самостійних дій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на незаконність та невмотиваність вироку суду, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, зазначає, що дослідженими судом доказами підтверджуються лише ті обставини, які ніким не оскаржуються, а саме нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому, внаслідок яких настала його смерть, однак не доведено наявність умислу у обвинуваченого саме на вчинення вбивства потерпілого. При цьому, захисник звертає увагу, що за показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , саме потерпілий, який був стані алкогольного сп`яніння, покликав ОСОБА_8 , а за показами обвинуваченого саме потерпілий був ініціатором конфлікту й перший напав на обвинуваченого, а відтак в діях обвинуваченого вбачаються ознаки перевищення меж необхідної оборони, що слід кваліфікувати за ст. 118 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Обвинуваченого, належним чином повідомленого про час та дату судового засідання, до зали суду доставлено не було, клопотань та заяв про його безпосередню участь у судовому засіданні до суду не надходило.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника вважав її безпідставною, а вирок суду законним та обґрунтованим і просив залишити вирок без змін, а скаргу без задоволення.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, про час та дату апеляційного розгляду повідомлена належним чином, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено у її відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

При цьому, обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень у ході їх дослідження. Незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

Захисником в суді апеляційної інстанції було заявлено клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та дослідження протоколу слідчого експерименту від 14.09.2022.

В той же час, захисник як в апеляційній скарзі так і в судовому засіданні не навів обставин, які б свідчили про дослідження місцевим судом доказів не повністю або з порушеннями, тому апеляційний суд дійшов висновку про необгрунтвоаність заявленого клопотання, яке задоволенню не підлягає.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, зміст яких полягає у незгоді з правовою кваліфікацією його дій та частковим запереченням винуватості за ч. 1 ст. 115 КК України, відповідно, у неправильному застосуванні судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в частині оцінки дій обвинуваченого та свідків, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, правильно встановивши фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 115 КК України, з огляду на наступне.

З показань обвинуваченого, які він надав в суді першої інстанції, видно, що він визнає фактичні обставини кримінального провадження щодо конфлікту між ним та потерпілим, а також нанесення потерпілому ударів ножем, проте вину визнає частково, оскільки вважає, що його дії підлягають кваліфікації не за ч. 1 ст. 115 КК України, а за ст. 118 КК України у зв`язку з тим, що він не мав наміру вбивати потерпілого, а захищався від його протиправних посягань, оскільки потерпілий перший почав на нього нападати та спричиняти йому тілесні ушкодження.

Однак такі доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи судом першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи.

Так, згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

При кваліфікації дій за ст. 118 КК України обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Однак, як встановлено у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 зустрівши потерпілого ОСОБА_9 став з`ясовувати з ним стосунки з приводу неправомірних, на його думку, дій потерпілого стосовно його співмешканки ОСОБА_13 , в результаті чого між ними відбувся конфлікт, в ході якого потерпілий своєю лівою рукою схопив за комір куртки ОСОБА_8 та нахилив його обличчям до себе, а обвинувачений дістав ніж з правої кишені правою рукою та наніс 2-3 удари знизу вверх в сторону потерпілого, чим спричинив йому тілесні ушкодження, які не сумісні з життям.

Зазначені обставини підтверджуються показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , які останній надав в суді першої інстанції, а також протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого від 14.09.2022.

Від зазначених дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних проникаючих колото-різаних ран шиї, грудної клітини, живота з пошкодженням внутрішніх органів, які перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз № 142 від 13.09.2022, №18 від 19.09.2022, №1034-МК від 11.10.2022 і не оскаржується захисником в апеляційній скарзі.

Натомість, всупереч позиції сторони захисту, яка зводиться до того, що обвинувачений ОСОБА_8 захищався від неправомірних дій потерпілого ОСОБА_9 , матеріали кримінального провадження не містять медичних даних або висновків експертиз, які б свідчили про наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень.

Показання ОСОБА_8 , які він надавав під час слідчого експерименту, суд першої інстанції обґрунтовано визнав допустимим та достовірним доказом його винуватості, з чим погоджується і апеляційний суд, оскільки під час цієї слідчої дії обвинувачений не тільки надавав показання на місці події, а й зазначав механізм нанесення загиблому тілесних ушкоджень, який в подальшому був предметом експертного дослідження і за висновками експерта не суперечить виявленим у загиблого тілесних ушкоджень. Також під час проведення цієї слідчої дії, був присутній захисник, експерт СМЕ, поняті, тобто слідча дія була проведена за умов, що виключають незаконний вплив на обвинуваченого, а також участь захисника була забезпечена з моменту затримання обвинуваченого і він мав змогу узгодити свою лінію захисту.

Винуватість ОСОБА_8 підтверджується також іншими доказами кримінального провадження, дослідженими в суді першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, який підтвердив вказані у вироку обставини, не погодившись тільки з тим, що він вчинив умисне вбивство і пояснив, що він захищався від нападу потерпілого і в нього не було іншого вибору, як завдати потерпілому удар ножем.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо перебування ОСОБА_8 в стані необхідної оборони та заподіянні потерпілому удару ножем з перевищенням її меж, апеляційний суд вважає, що такі доводи апеляційної скарги є аналогічними з позицією захисту в суді першої інстанції, яку суд перевірив та виклав належні мотиви в її спростування, з якими погоджується і апеляційний суд.

За обставин даного кримінального провадження, питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як встановлено в суді першої інстанції, ОСОБА_8 почувши потерпілого ОСОБА_9 вирішив поспілкуватись з останнім та коли йшов йому на зустріч знайшов ніж, який взяв із собою та який, в подальшому, застосував для спричинення тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд зауважує, що стан необхідної оборони існує лише протягом суспільно небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягальнику загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних інтересів.

Згідно з матеріалами справи у обвинуваченого не було виявлено тілесних ушкоджень, які б свідчили, що про напад на нього потерпілим та існувало таке посягання на його здоров`я, що відвернути яке можливо було виключно нанесенням удару ножем в область тіла людини, де знаходяться життєво важливі органи людини, зокрема шия та ліва частина грудної клітини, де розташоване серце.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на стан потерпілого, в крові якого виявлено етиловий спирт в концентрації 3,35 проміле, що стосовно живої особи відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність можливості спричинити обвинуваченому реальної загрози його життю чи здоров`ю. Також через невеликий проміжок часу на місці події знаходилась швидка допомога, проте відомостей про те, що обвинувачений потребував надання медичної допомоги, через заподіяння йому потерпілим тілесних ушкоджень в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції правильно оцінив поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який не намагався надати потерпілому медичну допомогу, не звернувся до інших осіб по допомогу, а пішов до себе додому та викинув ніж у кущі, тобто намагався приховати знаряддя вчинення злочину.

Не має вирішального значення у даному кримінальному провадженні й той факт, хто перший, обвинувачений чи потерпілий, розпочав конфлікт, про що вказує сторона захисту в своїй апеляційній скарзі, оскільки як правильно встановлено судом першої інстанції, дії потерпілого не створювали реальну загрозу життю чи здоров`ю обвинуваченого, а сам обвинувачений та свідки не вказували на наявність у потерпілого будь-яких предметів, яким би потерпілий міг спричинити тілесні ушкодження обвинуваченому ОСОБА_8 , що вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги захисника про перевищенні меж необхідної оборони.

Також, в цьому кримінальному провадженні встановлений мотив дій обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме це ревнощі через спілкування потерпілого ОСОБА_9 зі співмешканкою обвинуваченого - ОСОБА_13 , про що обвинувачений безпосередньо зазначає під час проведення слідчого експерименту.

При оцінці дій обвинуваченого апеляційний суд виходить з того, що у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема спосіб, знаряддя злочину, який обвинувачений заздалегідь придбав, характер і локалізацію поранення, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, а також наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням потерпілому колото-різаних поранень та настанням його смерті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_8 саме на вбивство ОСОБА_9 , тому суд правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, належним чином мотивувавши таке рішення та надавши у вироку відповідну оцінку позиції сторони захисту.

Перевіряючи законність та обґрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК України та врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, відомості про особу ОСОБА_8 , який має середню освіту, неодружений, раніше не судимий, посткримінальну поведінку обвинуваченого, ступінь тяжкості інкримінованого правопорушення та їх наслідків для суспільства.

Врахував суд і відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та наявність обставин, що його обтяжує - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_8 покарання за умисне вбивство у виді позбавлення волі є законними, обґрунтованими та відповідають принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції сукупності доказів та фактичних обставин справи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а відтак вирок суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4