Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/547/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0000279 від 04.03.2021 року стосовно:

ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України;

ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_13 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_14 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 26 липня 2023 року суд за клопотанням прокурора в порядку ст. 331 КПК України продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на строк на 60 днів, тобто до 23.09.2023 року, включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що існують відповідні та достатні підстави для продовження ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, оскільки існує реальний суспільний інтерес, який виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, оскільки підстави та ризики застосування саме цього виду запобіжного заходу, обставини справи та особистість обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , змін не зазнали, а тому у суду є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , можуть продовжити вчиняти інші злочини, ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу в частині продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , постановити в цій частині ухвалу про зміну останньому запобіжного заходу тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, щонаявні підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_9 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою виходячи з наступного.

Так, за період перебування в установі ОСОБА_9 неодноразово був етапований на обстеження та консультації до вузьких спеціалістів, отримував медичну допомогу.

Зокрема, протягом 2022р. ОСОБА_9 шість разів був етапований до КНП «КОЛ КОР», там були проведені обстеження, встановлені за їх результатами діагнози, негативна динаміка за рахунок збільшення кісти та необхідність оперативного лікування. На теперішній час рекомендовано консультація в Національному інституті ендокринології.

ОСОБА_9 має неналежний стан здоров`я, в умовах слідчого ізолятора йому тривалий час не надається адекватна медична допомога, після неодноразових обстежень лікарі встановили негативну динаміку за рахунок збільшення кісти нирки, лівого наднирника та необхідність оперативного лікування.

Стан здоров`я ОСОБА_9 постійно погіршується, в результаті неналежної роботи нирок порушена їх основна функція - виведення продуктів життєдіяльності шляхом фільтрації крові. Щодня працівники медичної частини слідчого ізолятора для виведення шкідливих речовин з крові та стабілізації тиску ставлять ОСОБА_9 крапельницю. Але зазначена процедура тільки знімає симптоми, інтоксикацію організму і ніяким чином не лікує захворювання.

В умовах слідчого ізолятора адекватного лікування, оперативного втручання за встановленими діагнозами ОСОБА_9 не забезпечено.

Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки - сім`ю, постійне місце проживання, на утриманні неповнолітню дочку.

Його дружина надала до суду заяву про те, що вона не заперечує його проживання під домашнім арештом за місцем проживання та реєстрації їх сім`ї - АДРЕСА_1 .

ОСОБА_9 вироком Кіровського районного суду від 07.12.2020р. визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювався з 07.12.2020р.

Тобто, строк відбуття покарання закінчився 07.06.2022р. А отже, твердження суду що ОСОБА_9 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду не відповідає дійсним обставинам справи.

З наведених підстав захисник вважає, що ухвала про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 без визначення застави не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, а сторона обвинувачення не довела неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Також захисник звертає увагу на те, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29.06.2023р. апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_9 залишено без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.06.2023р., якою йому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зміни. Зобов`язано посадових осіб ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» щодо забезпечення невідкладного проведення медичного обстеження ОСОБА_9 , який перебуває у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» та, за необхідності, надати належне лікування, та повідомити Кропивницький апеляційний суд про результати виконання ухвали суду.

Однак, на виконання зазначеної ухвали ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» не проведено медичне обстеження, не надано належного лікування ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу районного суду скасувати в частині продовження строків тримання його під вартою, у клопотанні прокурора, про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, та постановити нову, за якою змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме, на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням електронних засобів контролю, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що на його думку не дотримано законодавчих вимог щодо встановлення обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявності запобігання спробам, передбачених пп.1,3,5 ст. 177 КПК, а також не в повній мірі обґрунтовано недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора (не обґрунтовано належними доказами відносно ОСОБА_15 ).

Також, вважає, що суд не здійснює контроль за доцільністю подальшого використання досліджуваного запобіжного заходу. Надаючи перевагу стороні обвинувачення, порушує рівноправність сторін; принцип презумпції невинуватості; ст.3,5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому прийняття такого рішення суддею ОСОБА_1 обґрунтовано: тяжкістю покарання, яке могло бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтованістю підозри, відсутністю місця роботи, соціальних зв`язків, мешкання в Кропивницькому, наявністю судимостей.

У всіх своїх клопотаннях прокурор вказує на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК, що не змінились. Незважаючи на вже розглянутий доказ (обшук його камери) та відсутність нових доказів, суддя не зазначає ці обставини, що набули змін, у своїх рішеннях. Що вказує на недотримання судом п.1,3,7 ст. 129 Конституції України : рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; розумні строки розгляду справи судом.

В порушення положення ст. 3. Конвенції про заборону катування, не дотримано вимог ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України. Тотожного висновку дійшла Апеляційна інстанція колегіально у рішеннях, де визнається, що порушення права на медичну допомогу осіб, взятих під варту, розцінюється не як просте порушення прав людини, а як катування чи нелюдське або таке, що принижує гідність. У зв`язку із чим, у кожній апеляційній ухвалі виноситься рішення про проведення невідкладного медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_10 із відповідним лікуванням в умовах хірургічного відділення медичного закладу.

Контроль за виконанням ухвали в частині проведення медичного обстеження та надання лікування покладається на процесуального прокурора, ОСОБА_6 .

По теперішній час, процесуальним прокурором ОСОБА_6 , не контролюється виконання ухвал і ігнорується обов`язковість їх виконання, що є порушенням норми ст. 129 Конституції України.

Між тим, як за станом здоров`я, він потребує не підтримуючої терапії, а повноцінного обстеження вузькопрофільних спеціалістів із наданням відповідного лікування в умовах медичного закладу.

Крім того, в порушення норм статті 178 КПК, відхиляючи доводи сторони захисту, не враховуються обставини, які набули змін, і свідчать на користь обвинуваченого:

- наявність підтверджуючого медичного документу - довідку про захворювання Кропивницької міської медичної частини №14, відповідно до якої існує потреба оперативного лікування в умовах хірургічного відділення;- наявність мешкання в Кропивницькому, заяву від матері про згоду спільного проживання і матеріального забезпечення;

сплин терміну покарання за попереднім вироком суду - на теперішній час строк покарання відбутий;

Також зазначає, що за час знаходження справи у суді з грудня 2021 р. був розглянутий (23 березня 2023р.) єдиний доказ - протокол обшуку його камери. Жодного свідка в судовому засіданні, за весь час, не допитано. За цей час постійно відкладаються судові засідання, зокрема, у зв`язку з неявкою учасників кримінального провадження, оголошуються необґрунтовано тривалі перерви між такими засіданнями.

Окрім нашарування відкладення судових засідань, має місце неналежне здійснення судом своїх повноважень і як наслідок, недотримання розумних строків у кримінальному провадженні, що не відповідає вимогам ст. 6 Конвенції та свідчить про невиконання судом покладених на нього п.5 ст. 28 КПК обов`язків.

Також, в ухвалі зазначається про існування «реального суспільного інтересу, який виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи». При цьому, суд не обґрунтовує допустимими доказами це твердження.

Також, в ухвалі зазначено, що він відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, термін якого на теперішній час сплинув (вирок від 11.01.22р., змінений ухвалою Кропивницького Апеляційного суду 06.04.22р., справа №390/1581/17). Вирахування терміну відбування попереднього покарання адміністрацією сізо не здійснюється. Отже, твердження судді про відбування терміну покарання не обґрунтоване.

Зважаючи на вище викладене, стверджує, що існують гарантії його явки до суду, які зазначені в його клопотанні від 26.07.23, та додатково зазначає, що він усвідомлює, що у разі не виконання приписів покладених на нього ч. 5 ст. 194 КПК, його може бути притягнено до більш суворої відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого висновку.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження їх права перебувати на волі.

Доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання в апеляційних скаргах на не надання належної уваги доводам захисту в частині відсутності належних доказів винуватості, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність подальшого перебування під вартою обвинувачених під час судового розгляду.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необхідності зміни запобіжного заходу внаслідок тривалого часу перебування обвинувачених під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час, не можуть бути безумовною правовою підставою для застосування запобіжного заходу обвинуваченим не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, апеляційні доводи про те, що попередня ухвала апеляційного суду в частині проведення медичного обстеження та надання лікування обвинувачених не виконується не спростовують висновки суду першої інстанції щодо існування ризиків поза процесуальної поведінки підозрюваних та неможливості застосування до них більш м`яких запобіжних заходів.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому врахував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та обставини передбачені ст.. 178 КПК України в їх сукупності.

В поданих апеляційних скаргах містяться також інші доводи, які не мають істотного значення, адже не спростовують обґрунтованого висновку суду щодо щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених. Отже, вони не потребують детального аналізу з точки зору викладення мотивів рішення суду апеляційної інстанції виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2023 року якою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4