Справа № 357/5954/22
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

16 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглядаючи в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000867, яке внесене до ЄРДР 23 квітня 2022 року, відносно ОСОБА_6 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

У С Т А Н О В И В:

у судовому засіданні, прокурором ОСОБА_5 заявлене клопотання в якому він просив: продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на шістдесят днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначав, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КПК України.

Вважав, що у разі, якщо не застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід існує ймовірність, що останній може переховуватися від суду, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

На його думку, про вказані ризики свідчать: тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , відсутність у нього джерела доходу, схильність до зловживання алкогольними напоями, наявність у нього судимостей за корисливі злочини та факт проживання в одному населеному пункті зі свідками.

Вважав, що запобігти вказаним ними ризикам можливо лише за допомогою тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать досягнення мети визначеної у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора ОСОБА_8 .

Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників кримінального провадження, суд виходить з таких положень закону та дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно зі ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Суд зазначає, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, непрацюючий, на військовому обліку не перебуває, сім`ї, дітей та утриманців не має, фактично проживає не за місцем реєстрації.

Суд зазначає, що згідно із ч. 4 ст. 187 КК України, розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, - карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, умисне вбивство з корисливих мотивів, - карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Згідно із ст. 12 КК України, вказані кримінальні правопорушення є особливо тяжкими злочинами.

Отже, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання, у тому числі, довічне позбавлення волі.

Отож, суд вважає, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , відсутність у нього стримуючих факторів від втечі такі, як робота, місце навчання, сім`я, а також факт того, що він до затримання проживав поза місцем реєстрації, доводить, що існує ризик втечі обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який є високим і з плином часу не зменшився.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків є належною підставою для первинного взяття під варту (п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Плєшков проти України» від 10.02.2011 року, заява № 37789/05).

Судом установлено, що свідки та обвинувачений ОСОБА_6 проживають в одному населеному пункті, і останній обізнаний про місце проживання перших, що разом із покаранням, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , характер злочинів у яких він обвинувачується, які пов`язані із насильством, доводить, що є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може погрозами здійснити спроби впливу на свідків, які на даний час у судовому провадженні не допитані.

Суду не підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, однак, зважаючи на те, що він не має джерел доходів, обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, доведено, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що наразі, усі установлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не втратили свою актуальність.

Суду доведено, що іншими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 досягти мети передбаченої у ч. 1 ст. 177 КПК України, не буде можливим, оскільки ризик втечі є високим, а інші запобіжні заходи не зможуть його попередити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави.

Керуючись ст. 182, 183, 199, 314-316, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 на шістдесят днів, тобто до 14 травня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим, захисником, прокурором.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому КПК України.

Повний текст ухвали проголошений 20 березня 2023 року.

Головуючий суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Тетяна КЛЕПА

Київської області

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду

ОСОБА_9 області