ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 587/102/18 Номер провадження 11-кп/814/75/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Полтавським апеляційним судом та Сумським апеляційним судом кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000510 від 31 серпня 2017 року кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ м. Олександрівськ (згідно паспорту громадянина України), українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, працездатного, не працюючого, з середньою освітою, неодноразово судимого останнього разу за вироком Артемівського районного суду м.Луганська від 18 лютого 2005 року за ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 185, 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців, звільненого 12 травня 2017 року після відбуття покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та потерпілої з внесеними доповненнями ОСОБА_11 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 11 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 11 березня 2019 року ОСОБА_9 визнано винним за п.13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання: за п.13 ч.2 ст. 115 КК України - 15 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 ( п`ятнадцять) років.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при таких обставинах.

Обвинувачений ОСОБА_9 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення умисного вбивства, повторно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, а також повторно вчинив крадіжку чужого майна за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_9 30 серпня 2017 року близько 20 години 10 хвилин приїхав з м. Глухів Сумської області, куди їздив з приводу працевлаштування, до автовокзалу за адресою: АДРЕСА_2 . У цей же день ОСОБА_9 мав намір поїхати за місцем свого постійного проживання - до с. Сари Гадяцького району Полтавської області. Знаходячись на автовокзалі, ОСОБА_9 з`ясував, що в цей день рейсові автобуси в напрямку міста Гадяч за розкладом відсутні. У подальшому ОСОБА_9 пішки вирушив до залізничного вокзалу міста Суми з метою переночувати.

Цього ж дня близько 20 год. 45 хвилин, рухаючись по вул. 8 Березня в м.Суми, ОСОБА_9 , маючи намір довідатися напрямок руху до залізничного вокзалу, підійшов до раніше невідомої йому ОСОБА_12 , 1951 року народження, яка в цей час перебувала на зупинці громадського транспорту. Під час розмови ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_12 , що він з Гадяцького району Полтавської області. Почувши це, ОСОБА_12 , яка тривалий час мешкала в с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області, запропонувала йому поїхати до себе додому, щоб переночувати та дочекатися транспорту в напрямку місця мешкання ОСОБА_9 . На її пропозицію ОСОБА_9 погодився та вони на громадському транспорті попрямували до домоволодіння ОСОБА_12 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Приїхавши до вищевказаного домоволодіння ОСОБА_9 та ОСОБА_12 перебували на кухні житлового будинку, де спілкувались та пили чай.

У період часу з 22 години 15 хвилин 30 серпня 2017 до 00.00 години 31 серпня 2017 року, перебуваючи на кухні вказаного домоволодіння, між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 виникла суперечка, під час якої ОСОБА_9 розлютився на потерпілу та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вирішив вчинити вбивство ОСОБА_12 . Реалізуючи задумане, ОСОБА_9 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_12 , взяв кухонний ніж, який лежав на столі в кухні вищевказаного житлового будинку та, утримуючи ніж у правій руці, почав наносити удари ножем в життєво важливі органи в різні частини тіла потерпілої ОСОБА_12 , яка в цей час стояла навпроти нього. Після перших ударів ОСОБА_12 спробувала втекти від нападника, але ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вбивство потерпілої, наздогнав ОСОБА_12 , яка в цей час перебувала в коридорі зазначеного будинку та, схопивши її лівою рукою за шию, позбавив таким чином потерпілу можливості втекти та покликати допомогу, після чого продовжив наносити ножем, який утримував в правій руці, удари в життєво важливі органи, а саме в ділянки тіла в районі живота та грудної клітини, а також в ділянку правої руки потерпілої ОСОБА_12 , яка під час нанесення їй ударів ножем намагалась вирватись, змінюючи при цьому положення тіла.

Під час того, як ОСОБА_9 продовжував наносити удари ножем, ОСОБА_12 втратила свідомість, впавши на підлогу. Оскільки потерпіла подавала ознаки життя, ОСОБА_9 , знаходячись з правого боку від потерпілої, наніс їй один удар в ділянку живота та один удар в ділянку ребер з правого боку. Від останнього удару клинок ножа, яким він наносив удари, зламався.

Після цього ОСОБА_9 , вважаючи, що ОСОБА_12 ще жива, доводячи до кінця свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_12 , залишив зламаний ніж біля потерпілої та пішов на кухню, де на столі на підставці взяв ще один кухонний ніж та, утримуючи його в правій руці, повернувся до потерпілої ОСОБА_12 , яка в цей час лежала у непритомному стані на підлозі коридору домоволодіння, та продовжив наносити другим ножем удари в живіт та грудну клітину потерпілої, поки остання не перестала подавати ознаки життя. Зрозумівши, що потерпіла мертва, ОСОБА_9 припинив свої дії.

Усього ОСОБА_9 наніс потерпілій ОСОБА_12 37 ударів ножем, з яких проникаючих в плевральну та черевну порожнини 18 ран, з них 7 ран з пошкодженням легень та аорти, 4 рани з пошкодженням печінки та селезінки, які проникають в черевну порожнину.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи (трупу) №786/527 від 08.11.2017 року, смерть потерпілої ОСОБА_12 настала внаслідок проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини та черевної порожнини, які супроводжувалися пошкодженнями аорти, легень, печінки, селезінки та гострою крововтратою, на що вказують дані експертизи трупа: наявність множинних колото - різаних ран в ділянках грудної клітини справа та зліва, продовженнями яких є раневі канали довжиною до 12 см, які проникають в ліву і праву плевральні порожнини з пошкодженнями легень та навколосерцевої сумки і висхідної дуги аорти, множинні пошкодження печінки та селезінки, ознаки зовнішньої крововтрати в вигляді накладань крові на одяг та поверхню тіла померлої та недокрів`я внутрішніх органів.

Відразу після вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 приблизно о 00 годині 10 хвилин 31 серпня 2017 року ОСОБА_9 , продовжуючи знаходитись у домоволодінні ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_3 , вирішив викрасти цінне майно, яке знайде в цьому будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб, впевнившись, що його дії носять таємний характер, в залі будинку відшукав та повторно таємно викрав наступне майно, належне ОСОБА_11 :

-5000 російських рублів, що в національній валюті України відповідно до довідки Національного банку України №61-0050/63151 від 13.09.2017 складає 2173 грн. 20 коп., які знаходились на полиці в серванті;

-золоту жіночу каблучку вартістю (згідно висновку товарознавчої експертизи №19/119/9-32930 від 15.09.2017) 1236 грн. 80 коп., яка знаходилась в серванті;

-золоту жіночу сережку вартістю (згідно висновку товарознавчої експертизи №19/119/9-32930 від 15.09.2017) 1236 грн. 80 коп., яка знаходилась в серванті.

У подальшому ОСОБА_9 покинув зазначене домоволодіння та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 4646 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій, вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за п.13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі; за ч.2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70, ч.2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

При цьому просить врахувати особу обвинуваченого, який раніше судимий, має не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного вбивства, на шлях виправлення не став, натомість повторно вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи та проти власності. Зазначене свідчить про його вперте не бажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Крім того, судом не взято до уваги думку потерпілої, яка наполягала на призначенні довічного позбавлення волі обвинуваченому.

Потерпіла ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі з внесеними доповненнями просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати та постановити новий вирок, яким засудити останнього до довічного позбавлення волі. Вважає призначену місцевим судом міру покарання занадто м`якою. Просить врахувати тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину та характеристику його особи.

Обвинувачений ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього скасувати, а матеріали провадження направити на новий судовий розгляд. Вважає, що в основу вироку покладені неналежні докази, які здобуті працівниками слідчого відділу незаконними методами. Зазначає, що під досудового розслідування до нього застосовувалися незаконні методи слідства, фізичний та моральний тиск, а також було порушено його право на захист. Вважає, що матеріали провадження не містять доказів його причетності до злочину.

Крім того, вказує , що районний суд при призначенні покарання не врахував пом`якшуючі покарання обставини, зокрема стан здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілу ОСОБА_11 , яка також підтримала свою апеляційну скаргу та просила призначити найвищу міру покарання у виді довічного позбавлення волі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій обвинуваченого ОСОБА_9 за п.13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердженими дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Як убачається з вироку, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених п.13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 185 КК України, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину на підставі показань потерпілої ОСОБА_11 показань свідків, даними протоколу огляду місця події від 31 серпня 2017 року, від 01 та 27 вересня 2017 року, протоколу обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 , протоколу огляду трупа від 01 вересня 2017 року.

Разом з тим, районним судом досліджено як доказ винуватості ОСОБА_9 дані, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 16 вересня 2017 року та відеозапису до нього.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у висновках судово-медичних експертиз.

Наведені показання та відповідні письмові докази, об`єктивно узгоджуються з даними проведених судово-медичних експертиз.

Так, проаналізовані показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 об`єктивно узгоджуються з письмовими доказами, покладеними в основу вироку.

Зокрема, узгоджуються вони з протоколом огляду місця події від 31.08.2017 року проведеного на території домоволодіння ОСОБА_12 за адресою с. Косівщина Сумського району і області в ході якого виявлено та зафіксовано: труп ОСОБА_12 на якому більше 10 колюче-ріжучих ран, пошкоджений одяг, накладення червоного кольору на трупі та одязі схожі на кров, численні плями-нашарувань бурого кольору, схожі на кров; уламок клинка ножа, чисельні сліди, схожі на кров на підлозі, паласі та дверях; відсутність анти москітної сітки на одному з вікон, яка із пошкодженнями виявлена в палісаднику, де також виявлено два відбитки низу взуття. /а.п. 20-115 Т.2/

Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.09.2017 року, з якого вбачається, що на території домоволодіння АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_20 виявлено ніж кухонний, який відповідно до показань потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 зник з домоволодіння ОСОБА_12 після її вбивства. Вид знайденого ножа співпадає з описанням даним обвинуваченим ОСОБА_21 в ході слідчого експерименту /а.п. 1-6 Т.2, а.п. 168-170, 174а, 186, 187 Т.1/

Згідно з протоколом огляду предметів від 11 вересня 2017 року, а саме DVD- диску, виданого свідком ОСОБА_19 , який є водіям маршрутного таксі, на якому зафіксовано події, що відбувалися в салоні маршрутного таксі №10. Відеозапис здійснено з камери, розташованої в задній частині автобусу і з камери, розташованої поблизу сидіння водія. Так , о 21:35:37 год. до салону автобусу зайшла ОСОБА_12 разом з чоловіком, зовні за статурою, зростом та обличчям схожим з ОСОБА_9 . ОСОБА_12 та схожий на обвинуваченого чоловік пройшли по салону автобусу і сіли один біля одного ближче до водія автобусу. Під час руху автобусу ОСОБА_12 періодично дивиться в напрямку схожого на обвинуваченого чоловіка, жестикулює, веде розмову. О 21:42 год. обидві двері маршрутного таксі відчинилися, ОСОБА_12 та схожий на ОСОБА_9 чоловік разом вийшли через передні двері автобусу ( т. 1 ар.с.205-206, 207, 208-209, 210).

В ході судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 не спростував та не заперечував той факт, що він дійсно разом з ОСОБА_12 їхали в маршрутному таксі №10 та одночасно вийшов разом з потерпілою ОСОБА_12 .

Не заслуговують на увагу й твердження обвинуваченого ОСОБА_21 про те, що він не перебував на місці події, а відразу повернувся до м. Суми після виходу з маршрутного автобуса спростовуються Інформацією наданою на виконання ухвали слідчого судді від 28.09.2017 року з якої вбачається, що абонент № НОМЕР_1 (в суді першої інстанції ОСОБА_9 пояснив, що саме цим номером він користувався 30.08.2017 року) до 23.10 год. 30.08.2017 року міг перебувати в районі мешкання потерпілої ОСОБА_12 в с. Косівщина Сумського району, а в період часу з 00 год. по 02.20 год. 31.08.2017 року міг рухатися з с. Косівщина Сумського району на виїзд з м. Суми в напрямку м. Гадяч Полтавської області.

Також доводи обвинуваченого про те, що він не причетний до інкримінованих йому злочинів спростовуються висновками судово-трасологічної експертизи від 30.10.2017 року, з яких вбачається, що слід низу підошви взуття, виявлений та вилучений 31.08.2017 року в палісаднику домоволодіння ОСОБА_12 який зафіксований у гіпсовому зліпку № 1 був залишений низом підошви взуття з таким же типом рельєфного малюнку підошовної частини, що й на підошві належних ОСОБА_9 кросівок, вилучених під час обшуку 14.09.2017 року за місцем проживання ОСОБА_9 .

Крім наведеного, 16.09.2017 року старшим слідчим СВ Сумського РВП в Сумській області ОСОБА_22 проведено слідчий експеримент із застосуванням відеозапису, з метою перевірки і уточнення відомостей отриманих під час проведення допиту підозрюваного ОСОБА_9 .

Зі змісту протоколу слідчого експерименту від 16.09.2017 року складеного старшим слідчим ОСОБА_22 вбачається, що слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_9 проведено в присутності понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , за участі захисника ОСОБА_25 , спеціалістів ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .

З відеозапису слідчого експерименту вбачається, що в присутності всіх учасників слідчої дії в кабінеті слідчого ОСОБА_9 розповів, а в подальшому показав на місці обставини вчинених ним злочинів. Зокрема, він уточнив обставини за яких він разом з потерпілою добрався до її будинку, де брав знаряддя злочину, показав на статистові як він наносив ножові поранення потерпілій, показав де знайшов та викрав належне їй майно, як покинув будинок потерпілої , куди викинув свої речі та ніж, яким скоїв вбивство, яким чином повертався в м. Суми, обмінював викрадені рублі на гривні та повертався до себе додому.

Колегія суддів вважає, що стороною захисту та обвинуваченим не наведено об`єктивних аргументів про наявність підстав для визнання недопустимим як доказу протоколу слідчого експерименту з відеовідтворенням від 16 вересня 2017 року.

Жодних зауважень чи заперечень від учасників слідчого експерименту, у тому числі підозрюваного та його захисника, не надходило. За викладених обставин немає підстав стверджувати про порушення права ОСОБА_9 на захист та, як наслідок, недопустимість доказів.

На переконання колегії суддів, твердження ОСОБА_9 про те, що протокол слідчого експерименту не може бути доказом його вини є неспроможними, оскільки обставини події вчинення злочину наведені в ході слідчого експерименту об`єктивно підтверджуються із висновками судових експертиз проведеними по справі .

Так, надані показання обвинуваченого ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту об`єктивно узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз трупу ОСОБА_12 , які проведені значно пізніше ніж слідчий експеримент. Водночас, вони узгоджуються з кількістю тілесних ушкоджень, їх локалізацією, механізмом, способом та предметом їх утворення. Зокрема, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи від 20.11.2017 року вбачається, що тілесні ушкодження виявлені в ОСОБА_12 могли бути отримані при обставинах, продемонстрованих ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту 16.09.2017 року.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на допущення під час досудового розслідування порушення його права на захист, на думку колегії судді в, є голослівними. Обвинувачений ОСОБА_9 не навів конкретних доводів що стосується допущених порушень. Натомість, матеріалами провадження встановлено, що після затримання ОСОБА_9 всі слідчі дії з його участю проводилися з залученням захисника, а після закінчення досудового розслідування стороні захисту в порядку ст.290 КПК України відкриті всі докази сторони обвинувачення.

Разом з цим, суд першої інстанції правильно послався на висновки судово-психологічної експертизи від 30.11.2017 року, спростовуючи доводи обвинуваченого про те, що перед слідчим експериментом працівники поліції показували обвинуваченому відеозапис на якому зафіксовано труп ОСОБА_12 та обстановка в її домоволодінні з метою примусити ОСОБА_9 давати потрібні слідству показання під час слідчого експерименту.

Так, з висновків судово-психологічної експертизи від 30.11.2017 року вбачається, що поведінка ОСОБА_9 у процесі відтворення обстановки та обставин події під час слідчого експерименту характеризується наявністю стійких індивідуально-психологічних особливостей: ініціативною позицією, дотриманням власної лінії розповіді, коливанням діалогової активності і змістовності розповіді в залежності від її теми, змістовною узгодженістю більшості суджень, збалансованістю кількості повідомлень про до кримінальну, кримінальну та пост кримінальну стадії злочину. Судження обвинуваченого поширені специфічними деталями, уточненими та індивідуальними аргументаціями щодо відтворюваних подій, передачею власного зорового і слухового сприймання, власних умовиводів та передбачень, змісту мовлення учасників подій, формулюванням змістовних акцентів. Сукупність повідомлень ОСОБА_9 реконструює послідовність подій, що відноситься до його знайомства з потерпілою, приходу в її будинок, нанесення їй ударів ножами, здійснення крадіжки з її будинку, уходу з її подвір`я та викидання знаряддя злочину. Комунікативна діяльність ОСОБА_9 під час слідчого експерименту не є властивою для проявів вимушеної спонуки до спілкування, а навпаки, є властивою для довільної, умовно-вільної поведінки, змістовно доповнює словесні повідомлення або замінює їх. У відеозапису слідчого експерименту не встановлено ознак здійснення на обвинуваченого психологічного впливу з боку осіб, які брали участь у проведенні цієї слідчої дії.

Окрім вище зазначеного висновку експертизи, доводи обвинуваченого про те, що під час слідчого експерименту він вимушено відтворював події про які йому поліцейські розповіли та показали відео, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_11 яка, переглянувши відео слідчого експерименту звернула увагу на те, що ОСОБА_9 правильно відтворює події про які не могло бути відомо працівникам поліції. Зокрема, обвинувачений від місця зупинки маршрутного таксі до домоволодіння ОСОБА_12 провів учасників слідчої дії стежкою, якою, на відміну від односельців, зазвичай ходила ОСОБА_12 .. Тільки зі слів останньої, він знав про сімейні обставини потерпілої. Також поліцейські не могли знати, що у ОСОБА_12 викрадені грошові кошти саме в російській грошовій одиниці, які привозила з заробітків потерпіла ОСОБА_11 .. Під час слідчого експерименту обвинувачений добре орієнтувався в приміщенні, саме він указав на зміну обстановки в будинку, точно зазначав які меблі знаходились не на тих місцях, на яких були на момент вбивства. Також він точно вказав місце, де загибла зберігала ювелірні прикраси.

Колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки доводиться сукупністю зібраних по справі доказів, а також показаннями потерпілої ОСОБА_11 , у якої відсутні жодні мотиви для обмови обвинуваченого.

Крім того, не знайшли свого підтвердження й доводи обвинуваченого та сторони захисту з приводу застосування до ОСОБА_9 недозволених методів розслідування, а саме під час досудового розслідування він визнав свою вину під тиском працівників поліції, які застосовували до нього фізичну силу та висловлювали погрози на його адресу. Такі твердження обвинуваченого спростовуються результатами відповідної перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що під час досудового слідства ОСОБА_9 звертався до прокуратури Сумської області з заявою про застосування відносно нього працівниками поліції недозволених методів ведення слідства, а саме застосування фізичного та психічного насильства з метою примусити його зізнатися у вчиненні злочину, який він не скоював ( т. 3 ар. с. 120, 121). ОСОБА_9 зазначав, що незаконні методи ведення слідства до нього застосовувались з моменту фактичного затримання ( о 18 годині 14 вересня 2017 року) і до 11 години 15 хвилин 15 вересня 2017 року( до моменту поміщення в СІЗО).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.11.2017 року за №0000583 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Так, Четвертим слідчим відділом ( з дислокацією у м.Суми) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000583, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Колегією суддів встановлено, що заява ОСОБА_9 була предметом ретельного дослідження шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування та викладені у ній факти з приводу застосування до ОСОБА_9 недозволених методів розслідування не знайшли свого підтвердження.

В ході досудового розслідування заява ОСОБА_9 ретельно перевірялась як шляхом допиту самого ОСОБА_9 та працівників поліції на яких він вказував, а саме ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 ..

Водночас, на підставі ухвали слідчого судді, слідчий отримав інформацію у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» щодо мобільних телефонів вище зазначених осіб, з якою встановлено, що у зазначені ОСОБА_9 дату та час вони не зафіксовані вежами базових станцій у м. Ромни Сумської області.

Крім того, були допитані поліцейські ОСОБА_22 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 щодо відомих їм обставин затримання ОСОБА_9 та доставки його до м. Суми та можливо відомої їм інформації щодо обставин наведених в заяві ОСОБА_9 ..

Зі змісту пояснень вище зазначених осіб вбачається, що їм не відомо про такі факти.

Слідчим встановлено, що 15.09.2017 року під час поміщення ОСОБА_9 до ІТТ ГУНП в Сумській області у ОСОБА_9 були виявлені тільки садна на колінах.15.09.2017 року затриманий пояснив, що вказані тілесні ушкодження він отримав з власної необережності під час його затримання 14.09.2017 року.

В матеріалах кримінального провадження №0000510 є безпосередньо досліджений судом протокол освідування ОСОБА_9 від 15.09.2017 року з фото таблицею. Дані цього протоколу не суперечать вище наведеній інформації щодо виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

За результатами проведеної перевірки у вказаному кримінальному провадженні, слідчим ОСОБА_35 була винесена постанова від 31.12.2021 про закриття кримінального провадження №0000583, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні працівників Сумського РВП ГУНП в Сумській області складу кримінального правопорушення./а.п.213 Т.4/

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вище зазначена постанова від слідчого від 31.12.201 року про закриття кримінального провадження була предметом оскарження до слідчого судді за скаргою ОСОБА_9 . Проте залишена в силі відповідно до ухвали слідчого судді від 12.07.2022 року.

Більше того, за результатами апеляційного розгляду ухвалою Сумського апеляційного суду від 12 жовтня прийнято рішення про залишення без задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 12 липня 202 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_9 про скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого щодо його самообмови під час слідчого експерименту внаслідок перевищення службових повноважень працівниками поліції.

Колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції безпосередньо не досліджений аудіозапис проведених негласних слідчо-розшукових дій (далі НСРД), оскільки суд не посилався на нього у своєму вироку.

Натомість, учасники судового провадження не заперечували, що суд досліджував протокол за результатами НСРД який, разом з іншими доказами, поклав в основу обвинувального вироку.

Стороною захисту не оспорюється, що вище зазначена слідча дія проведена з дотриманням вимог КПК України, відтак цей доказ є належним та допустимим, а доводи сторони захисту про те, що зміст протоколу не доводить вини ОСОБА_9 в убивстві ОСОБА_12 - безпідставними.

Крім того, переглядаючи вирок суду в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого в інкримінованих йому злочинах повністю доведена сукупністю безпосередньо досліджених судом та наведених у вироку належних, допустимих, взаємоузгоджених доказів на підставі яких суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за п.13 ч.2 ст.115 , ч.2 ст.185 КК України.

З огляду на вище наведене доводи обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними та не вбачає підстав для скасування вироку з наведених ним підстав.

Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини .

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, відповідно до статті 12 КК України у редакції Закону від 15 листопада 2011 року №4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином середньої тяжкості.

Відповідно до положень чинної стаття 12 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIІІ, зазначене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України віднесено до нетяжких злочинів.

Згідно висунутого обвинувачення, що визнано судом доведеним, інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 вчинив 30 серпня 2017 року.

За такого, визначений у п.3 ч.1 ст.49 КК України строк давності за вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України сплинув 30 серпня 2022 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_9 з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, до суду не звертався.

Згідно ч. 8 ст. 284 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.

Тому, у даному випадку, за відсутності відповідного клопотання, а також згоди обвинуваченого на застосування відносно нього положень ст. 49 КК України, суд вправі звільнити особу лише від відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг потерпілої та прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді 15 років позбавлення волі, суд першої інстанції не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, який характеризується прямим умислом на спричинення смерті потерпілій, винятково небезпечним характером та жорстокістю застосованого насильства, має найвищий ступінь суспільної небезпечності та призвів до незворотних наслідків у вигляді смерті людини, відзначається абсолютною зневагою до життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю та невід`ємним правом людини.

Також судом першої інстанції не враховано належним чином відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, негативні дані про особу обвинуваченого, останній раніше неодноразово судимий, в тому числі і за скоєння особливо тяжкого злочину, на шлях виправлення після засудження не став, та невдовзі через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання знову вчинив особливо тяжкий злочин, скоївши умисне вбивство відносно особи похилого віку, при цьому наніс потерпілій більше 37 ударів ножем у життєвоважливі органи.

Неналежне врахування судом першої інстанції ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого призвело до безпідставного призначення ОСОБА_9 покарання, яке за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

Тому вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині судом апеляційної інстанції нового вироку, яким ОСОБА_9 слід призначити більш суворий вид покарання в межах санкції п.13 ч.2 ст.115 КК України.

На думку колегії суддів, дані про особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дають підстави вважати, що призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на певний строк не матиме належного виховного впливу на нього та не забезпечить безпеку людей і суспільства після його звільнення з місць позбавлення волі.

З огляду на усі дані, які підлягають врахуванню при призначенні покарання у відповідності до положень ст. 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

При призначенні покарання за сукупністю злочинів колегія суддів відповідно до положень ст.70 КК України застосовує принцип поглинення меншу суворого покарання більш суворим.

Таким чином, апеляційні вимоги потерпілої та прокурора підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404,407,409,414,420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_11 та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні - прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

На підставі ст. 49, 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від покарання, призначеного за ч.2 ст. 185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Скасувати вирок Сумського районного суду Сумської області від 11 березня 2019 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання за п.13 ч.2 ст. 115 КК України та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за п.13 ч.2 ст. 115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його оголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4