ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2085/23 Справа № 634/439/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , прокурора Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000379, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Сахновщина Харківської області, громадянки України, пенсіонерки, не заміжньої, із повною загальною середньою освітою, зареєстрованої і проживаючої у будинку АДРЕСА_1 , раніше не судимої, особою з інвалідністю 2 групи довічно,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_9

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ст. 118 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрито кримінальне провадження № 0000379 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 жовтня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Судом вирішено питання долі речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_8 визнана винною у тому, що 28 жовтня 2017 року близько 23.00 години ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 знаходилися в кухні житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому вони спільно проживали.

В цей час, а саме 28.10.2017 близько 23.00 години, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виникла сварка на ґрунті з`ясування між собою відносин, в ході якої ОСОБА_11 , почав бити ОСОБА_8 кулаками по голові, спричинивши їй тілесні ушкодження, а саме синці та садна обличчя. Після чого, ОСОБА_11 , схватив ніж і став ним погрожувати ОСОБА_8 вбити.

ОСОБА_8 , сприймаючи загрозу своєму життю з боку ОСОБА_11 , як реальну, перебуваючи в кухні будинку з обмеженим вибором засобів припинення злочинних посягань стосовно себе, розуміючи, що не в змозі, як жінка, протистояти протиправній поведінці ОСОБА_11 , перебуваючи у стані необхідної оборони від суспільно-небезпечного посягання на її здоров?я та життя, однак явно перевищуючи її межі, діючи умисно, усвідомлюючи настання негативних наслідків, вихопила ніж у ОСОБА_11 , при цьому поранивши свій палець, та захищаючи свої охоронювані законом права та інтереси, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно, нанесла ним ОСОБА_11 два удари в область живота, внаслідок чого ОСОБА_11 помер, того ж дня на місці.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпечності для життя, а саме: колото-різане поранення черевної стінки праворуч, раневий канал починається з рани розміром 0,9x0,2см, верхній кінець гострокутний, нижній «П»-образної форми, проходе спереду назад зверху донизу, глибиною 3 см, сліпо закінчується в м`язах живота; колото-різана рана черевної стінки ліворуч «У» -образної форми, основний розріз лінійної форми, розмірами 1,5x0,2см, верхній кінець гострокутний, нижній «П» образної форми, раневий канал має напрямок спереду назад з справа наліво, трохи зверху донизу, довжиною 10 см. Також виявлено малокрів`я внутрішніх органів, крововиливи під ендокардом лівого шлуночку, крововилив в черевну порожнину, поза черевний простір. Всі вказані тілесні ушкодження прижиттєві. Колото-різані рани утворились від дії односторонньо гострого гострокінцевого клинка колюче-ріжучого знаряддя, що має обушок з «П»-подібним поперечним перерізом й вираженими ребрами.

Причиною смерті ОСОБА_11 є колото-різане поранення передньої черевної стінки, з ушкодженням стінки шлунку, 12-палої кишки, черевної аорти, яке ускладнилося гострою крововтратою.

Дії ОСОБА_8 , які виразилися в умисному вбивстві, вчиненому при перевищенні меж необхідної оборони, кваліфіковані судом за ст. 118 КК України.

В апеляції:

- прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винною за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час зміни кваліфікації дії ОСОБА_8 , суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що після нанесення ножових поранень потерпілому, ОСОБА_8 спокійно відповіла, що останній зараз підніметься. Крім того, в подальшому ОСОБА_8 протягом 4 хвилин спокійно сиділа та в цей час курила, пила.

Вказує, що суд не взяв до уваги те, що в момент нанесення тілесних ушкоджень свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 намагалися забрати свою матір з метою не допущення сварок з потерпілим, але ОСОБА_8 відмовилась.

Окрім цього зазначає, що ОСОБА_8 мала змогу покликати ОСОБА_12 для припинення посягання потерпілого або викликати поліцію, але протягом всього часу сварки цього не робила.

На переконання прокурора дані обставини виключають факт перевищення меж необхідної оборони, оскільки обставини вчинення злочину свідчили про відсутність необхідності негайного відвернення або припинення посягання.

Окрім цього, суд хоча і визнав ОСОБА_8 винною за ст. 118 КК України, однак не призначив їй покарання та звільнив від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення.

- представник потерпілої просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винною за ч. 1 ст. 115 КК України.

Вказує, що дії потерпілого ОСОБА_11 не могли створити реальної небезпеки та безпосередньої загрози для ОСОБА_8 , а тому стверджувати, що остання, завдаючи потерпілому три ножових удари, перебувала в стані оборони, підстав не має.

Окрім цього зазначає, що під час судового розгляду не знайшли підтвердження покази ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_11 схопив ніж і погрожував ним ОСОБА_8 , оскільки єдиний свідок подій ОСОБА_12 на такі обставини не вказував.

Також вказує, що за висновком судово-психологічної експертизи № 25340, експертам не вдалося відповісти на питання чи перебувала ОСОБА_8 в стані вираженого емоційного напруження.

Заслухавши прокурора та представника потерпілої, які кожен окремо та разом підтримали свої апеляційні скарги, думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У цій частині вироку наводяться, у тому числі докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Так, в своїх апеляційних скаргах прокурор та представник потерпілої наводять доводи щодо безпідставності перекваліфікації судом дій обвинуваченої ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, пославшись на те, що ОСОБА_8 не намагалася у будь-який спосіб уникнути конфлікту, а також на покази свідка ОСОБА_12 , відповідно до яких ОСОБА_8 , після нанесення ножових поранень потерпілому, спокійно сиділа та курила, що в сукупності виключає факт перевищення меж необхідної оборони.

За змістом статті 36 КК України необхідна оборона це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК України, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

Для вирішення питання про кваліфікацію дій особи, пов`язаних з умисним позбавленням життя іншої людини, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини провадження, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання та акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Згідно ст. 115 КК України, умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння, а саме захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

У даному кримінальному провадженні, між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 виник конфлікт, в ході якої ОСОБА_11 бив ОСОБА_8 кулаками по голові та схопив ніж і став ним погрожувати ОСОБА_8 вбити. Сприймаючи загрозу своєму життю з боку ОСОБА_11 , як реальну, ОСОБА_8 , перебуваючи в кухні будинку з обмеженим вибором засобів припинення злочинних посягань стосовно себе, розуміючи, що не в змозі, як жінка, протистояти протиправній поведінці ОСОБА_11 , вихопила ніж у останнього та нанесла ОСОБА_11 два удари в область живота, внаслідок чого ОСОБА_11 помер.

При цьому також враховуються показами свідка ОСОБА_12 , наданими суду першої інстанції, згідно яких, в день розглядуваних подій ОСОБА_11 з ОСОБА_8 сваритись, було чутно звуки ударів рукою по обличчю. Свідок бачив, як ОСОБА_11 б`є ОСОБА_8 рукою по обличчю. Свідок також чув із сусідньої кімнати, як ОСОБА_11 знущався над ОСОБА_8 . Далі, зайшовши до кухні, він побачив момент удару (тичків) ОСОБА_8 по ОСОБА_11 правою рукою два рази у область живота із застосуванням кухонного ножа, в наслідок чого ОСОБА_11 одразу впав на підлогу.

Окрім цього, відповідно до наданих в суді першої інстанції пояснень свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , яка є донькою обвинуваченої ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , яка також є донькою обвинуваченої ОСОБА_8 , ОСОБА_11 постійно піднімав руку на ОСОБА_8 багато разів і постійно ображав її, постійно застосував проти ОСОБА_8 фізичну силу, навіть були такі побої, що її не впізнавали, через що ОСОБА_8 неодноразово зверталась з цього приводу до поліції.

Таким чином, встановлено, що під час конфлікту потерпілий бив ОСОБА_8 та знущався над нею, що підтверджується висновком експерта № 325-КР/17 від 30 жовтня 2017 року, відповідно до якого, у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: синці та садни обличчя, а також намагався застосувати проти неї ніж, внаслідок чого остання, захищаючись від нього, завдала потерпілому два удари ножем в область живота,

Встановлені фактичні обставини справи свідчать, що дії потерпілого, як на протязі часу, який передував вчиненню кримінального правопорушення, так і момент його вчинення, за своїми об`єктивними ознаками створювали реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для обвинуваченої ОСОБА_8 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди ОСОБА_11 .

Однак при цьому, такі дії ОСОБА_8 були вчинені з перевищенням меж необхідної оборони, що виразилося саме у кількості та локалізації ударів ножем. Проте, в той же час, визначальним у поведінці обвинуваченої ОСОБА_8 було відвернення нападу та захист, а не бажання спричинити шкоду ОСОБА_11 , а отже дії ОСОБА_8 за своїми ознаками становили саме необхідну оборону, та не містили в собі умислу на вбивство ОСОБА_11 .

З огляду на зазначені обставини дії, ОСОБА_8 обґрунтовано отримали юридичну оцінку судом за ст. 118 КК України.

Посилання прокурора не те, що ОСОБА_8 не намагалася в той чи інший спосіб уникнути конфлікту з ОСОБА_11 , що свідчить про наявність умислу саме не вбивство останнього, зважаючи на наведені вище встановлені обставини, не є слушними.

Крім того, як слідує з показів свідків, ОСОБА_11 проживав разом з ОСОБА_8 близько 5 років, на протязі яких вони разом вживали алкогольні напої та в них постійно відбувалися сварки та конфлікти. Тобто, агресивна поведінка ОСОБА_11 для обвинуваченої не була неочікуваною та такою, що вимагала у останньої залишити приміщення квартири.

При цьому, сам момент, коли ОСОБА_8 вихопила ніж та завдала ним удари по ОСОБА_11 , відбулися в такий короткий проміжок часу та на такому маленькому просторі, що ОСОБА_8 фізично не мала можливості захистити себе шляхом уникнення конфлікту, залишивши приміщення квартири або викликавши поліцію.

Що стосується зауваження представника потерпілого стосовно того, що під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження покази ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_11 схопив ніж і погрожував ним ОСОБА_8 , оскільки єдиний свідок подій ОСОБА_12 на такі обставини не вказував, то слід зазначити наступне.

Дане кримінальне правопорушення вчинене в умовах неочевидності і відсутні безпосередні очевидці події злочину, у зв`язку з чим, доказова база переважною більшістю являє собою сукупність непрямих доказів. Разом з тим, чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Положення ст. 94 КПК України визначають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, у даному кримінальному провадженні були дослідженні всі обставин кримінального провадження, сукупність прямих і непрямих доказів, на підставі оцінки яких судом, на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку, було встановлено, що ОСОБА_11 погрожував ножем ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, які покладені в основу вироку, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на це вказують прокурор та представник потерпілого в апеляційних скаргах.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності.

Що стосується доводів прокурора в тій частині, що суд хоча і визнав ОСОБА_8 винною за ст. 118 КК України, однак не призначив їй покарання та звільнив від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 286 КК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як слідує з журналу судового засідання від 29 березня 2023 року, в судових дебатах, поряд із клопотанням про перекваліфікацію дій з ч. 1 ст. 115 КК України та ст. 118 КК України, обвинувачена ОСОБА_8 заявила клопотання про звільнення її від відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Таким чином, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 на ст. 118 КК України при ухваленні вироку, не призначення обвинуваченій покарання разом із застосуванням до неї положень ст. 49 КК України, узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 74 КК України, та не свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на це вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та належну вмотивованість оскаржуваного вироку та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та представник потерпілого, з наведених в них мотивів, у зв`язку із чим вважає за необхідне вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , прокурора Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000379, щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4