Номер провадження: 11-кп/813/567/23
Справа № 495/3583/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та захисником ОСОБА_7 за допомогою підсистеми «EasyCon» матеріали кримінального провадження №0000439 від 15.04.2021 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області від 20.07.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України , не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей ,з середньою освітою, не працюючого ,який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної чинності залишено без змін у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та рахується з 16.04.2022 року.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, за наступних обставинах.

11 квітня 2022 року, приблизно в 11 год. 00 хв., ОСОБА_8 перебував за місцем проживання потерпілої ОСОБА_9 за адресою : АДРЕСА_3 . Під час розпивання алкогольних напоїв між обвинуваченим ОСОБА_8 та його колишньою співмешканкою ОСОБА_10 виникла словесна суперечка, яка супроводжувалась взаємними образами, під час якої обвинувачений ОСОБА_8 взявши у руку кухонний ніж, який лежав на столі, на якому вони з потерпілою ОСОБА_9 вживали алкогольні напої у житловій кімнат вищевказаної квартири ,на ґрунті неприязних відносин в обвинуваченого раптово виник прямий умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілої, шляхом завдання ножових ударів в область обличчя та тулубу.

Реалізуючи свій прямий умисел на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілої ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_8 тримаючи у руці кухонний ніж, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_9 11.04. 2022 року приблизно в 15 годині, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, але не пізніше 10 годин 30 хвилин 14.04.2022 року, перебуваючи у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_4 , під час словесної суперечки, на грунті неприязних відносин, наніс потерпілій ОСОБА_9 удар ножем в область шиї, чим заподіяв потерпілій різану рану шиї .Від спричиненої рани потерпіла впала на підлогу, після чого до неї підійшов обвинувачений та продовжив наносити потерпілій колото-різані рани голови та грудей, умисно спричинив потерпілій ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: чотири колото-різані поранення : в лівій лобно-скроневій ділянці, у правій надплечовій ділянці, на лівій молочній залозі, яка є проникаючу у ліву плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені ,на спині у верхній треті та одне різане поранення на передній поверхні шиї у верхній треті з ушкодженням м`яких тканин та судин шиї яка утворена від впливу гострого травмуючого предмета, що має відносно гостру ріжучу кромку (лезо), які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, спричиненні за життя незадовго до настання смерті потерпілої.

Смерть потерпілої ОСОБА_9 перебуває у прямому причинному зв`язку з наявними у неї колото-різаними пораненнями та різаним пораненнями шиї та настала від гострої крововтрати на пізніше 10 годин 30 хвилин 14 квітня 2022 року.

Припинивши нанесення ножових ударів обвинувачений ОСОБА_8 перевірив відсутність пульсу биття серця потерпілої ОСОБА_9 відразу залишив квартиру після того, як потерпіла померла від гострої кровотечі спричинених колото-різаними та різаними ранами.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, внаслідок його суворості та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, строком на 7 років.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що обвинувачений визнав повністю свою провину, щиро розкаявся у скоєному, раніше не судимий, що свідчить про наявність підстав для зміни вироку та призначення більш м`якого покарання. Крім того, на думку захисника, підставою для пом`якшення покарання є виключення місцевим судом обтяжуючої обставини - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК), проведено за відсутності потерпілого, який в судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

Апеляційний розгляд також проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю, а його захист забезпечено адвокатом ОСОБА_7 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в порядку ст.349 КПК.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного, ОСОБА_8 , злочину не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 стосовно суворості призначеного обвинуваченому та можливість призначення останньому покарання, в мінімальних межах санкції ч.1 ст.115 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочинів, особу винного, та не вбачав обставин при призначенні обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції статті кримінального закону.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим, з огляду на таке.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.115 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачений визнав в повному обсязі себе винним у скоєному та щиро розкаявся, позицію потерпілого, який не мав претензій до обвинуваченого. Одночасно суд врахував характер вчинення злочину та характеристику обвинуваченого.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на законних підставах призначив обвинуваченому покарання майже в мінімальних межах санкції статті кримінального закону.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 щодо застосування більш м`якого покарання, з огляду на його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, позицію потерпілого, який не заявляв цивільного позову, а також виключення судом обтяжуючої обставини вчинення злочину щодо особи похилого віку, не дають підстав для призначення більш м`якого покарання.

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції висловленій у постанові Першої судової Палати ККС у складі ВС від 10 серпня 2021 року по справі №235/689/20, відповідно до якої щире каяття не може бути єдиною підставою для призначення більш м`якого покарання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин позбавив життя людину, а життя людини відповідно до Конституції України, є найціннішою цінністю.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, яке що не можна вважати суворим.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2022 року в кримінальному провадженні №0000439 від 15.04.2021 року, яким ОСОБА_8 , засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого в той самий строк, з моменту отримання ухвали апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4