Житомирський апеляційний суд
Справа №296/20/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0002499 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23.06.2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, не працевлаштованого, пенсіонера, який неповнолітніх дітей на утриманні не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України, за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком 7 років. Вважає вирок суду занадто суворим. Зазначає, що судом, при призначенні покарання, не враховано похилий вік обвинуваченого, те, що він сприяв у розкритті кримінального правопорушення, вибачився перед потерпілими, в силу ст.89 КК України вважається несудимим, є пенсіонером, за місцем проживання характеризується позитивно та на обліках в наркологічному та психдиспансерах не перебував. Зауважує, що судом визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого повне визнання вини та добровільне відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди. Вказує, що потерпілі просили призначити йому мінімальний строк покарання. Зазначає, що судом не встановлено мотиву кримінального правопорушення. Звертає увагу, що обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення не намагався втекти, а знаряддя злочину - ніж, у нього було вилучено в приміщенні поліції у присутності захисника.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та визначити обвинуваченому ОСОБА_8 мінімальну міру покарання відповідно до санкції ч.2 ст.115 КК України. Вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 призначено занадто суворе покарання та не враховано, що він вперше притягується до будь-якої відповідальності, щиро розкаявся, відшкодував потерпілій збитки на поховання матері, має похилий вік та довгі роки був другом сім`ї.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23.06.2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання :

- за ч.1 ст. 115 КК України - десять років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України - одинадцять років шість місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - одинадцять років шість місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання встановлено рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 - 13 листопада 2022 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 21 серпня 2023 року включно.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 77 551 грн. та у відшкодування моральної шкоди 670 000 грн. залишено без розгляду, оскільки вказана шкода повністю відшкодована.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 12.11.2022 року приблизно о 22 годині, ОСОБА_8 , перебував за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , де разом із останньою та ОСОБА_12 , спільно вживали алкогольні напої з нагоди дня народження власниці помешкання.

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин, між ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_8 виник раптовий злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , усвідомлюючи характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, перебуваючи у приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_3 , використовуючи ніж, який у нього був з собою, почав наносити рукою, у якій утримував вказаний ніж, удари по обличчю, шиї та передпліччю ОСОБА_12 , однак остання почала чинити активний супротив, намагаючись схопитись за лезо ножа та почала просити про допомогу у ОСОБА_11 . В цей же час, ОСОБА_11 , яка знаходилась поруч, наблизилась до ОСОБА_8 та намагалась припинити його протиправні дії.

В свою чергу, ОСОБА_8 , спрямовуючи свій злочинний намір в бік ОСОБА_11 , усвідомлюючи характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, за вказаних обставин, вищевказаним ножем наніс не менше 17 ударів в область шиї, обличчя та грудної клітки ОСОБА_11 , таким чином умисно її вбив.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді 17 ран на шиї, обличчі, лівій кисті, передпліччі, грудній клітці з ушкодженням плеври, легень та діафрагми, які є колото-різаними ранами та в своїй сукупності призвели до масивної крововтрати, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень на момент їх спричинення та знаходяться в причинному зв`язку із смертю.

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок множинних колото-різаних ран шиї, обличчя, лівої кисті та передпліччя, грудної клітки з ушкодженням плеври, правої легені та діафрагми.

Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на умисне вбивство ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , повернувся до ОСОБА_12 , яка лежала на ліжку та, вищевказаним ножем, продовжив наносити останній удари по обличчю, шиї та передпліччю останньої, заподіявши їй не менше 19 ударів клинком та лезом ножа.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_12 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом в ділянці обох очних щілин; тотального крововиливу під кон`юктиву правого ока, колото-різаних ран по нижньому краю лівої очної щілини в ділянці кута нижньої щелепи зліва, на підборідді зліва, в скроневій ділянці зліва, на боковій поверхнею шиї зліва, двох колото-різаних ран на лівому плечі; п`яти колото-різаних ран на лівому передпліччі в ділянці лівого променево-зап`ясного суглобу; п`яти різаних ран на тильній та долонній поверхнях пальців лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В подальшому, ОСОБА_8 , вважаючи, що виконав усі дії, необхідні для доведення злочину до кінця, а також вважаючи, що суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_12 настали, залишив місце вчинення злочину, однак смерть останньої не настала з причин, що не залежали від його волі.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду. Клопотання про відкладення розгляду не подавали.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , а також представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 в підтримання апеляційних скарг, які уточнили, що вирок суду оскаржується лише в частині покарання, пояснення прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційних скаргах не оспорюється, тому висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині та у закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.115, ч.2 ст. 15 п.1 ч.2 ст. 115 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав повне визнання вини, добровільне повне відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, є пенсіонером, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках в наркологічному та психдиспансерах не перебуває та позицію потерпілих, які просили призначити обвинуваченому мінімально можливе покарання за санкцією ст. 115 КК України.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі наближене до мінімального розміру в межах санкцій статей, за якими його визнано винним та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційних скарг захисника та представника потерпілої ОСОБА_10 про неврахування судом особи обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України вважається несудимим, є пенсіонером, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках в наркологічному та психдиспансерах не перебував, вину визнав, відшкодував потерпілій ОСОБА_10 збитки на поховання матері, а також позицію потерпілих, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 69 КК України для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті вимагається наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проте, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено та з матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Таким чином, конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, а саме спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, знаряддя вчиненого кримінального правопорушення, кількість тілесних ушкоджень (відповідно 17 та 19 ран) та їх локалізація (шия, обличча, грудна клітка), поведінка обвинуваченого після скоєного, який залишив місце події та не намагався надати будь-яку допомогу потерпілим, його запитання під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 «що жити хочеться», наявність обставин, які обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння), навіть при наявності визнання вини обвинуваченим та відшкодування шкоди одній потерпілій, на думку колегії суддів не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_13 діяння та свідчать про його підвищену суспільну небезпечність.

Крім того, колегія суддів враховує думку потерпілої ОСОБА_12 , яка просила суворо покарати обвинуваченого.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, відсутні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування невбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23.06.2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: