Справа № 736/1338/23
Номер провадження 1-кп/736/87/23
У Х В А Л А

16 серпня 2023 року м. Корюківка

Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши у залі судового засідання Корюківського районного суду Чернігівської області судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.03.2023 за № 0000198 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Корюківка, Корюківського району, Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Корюківського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2023 за № 0000198 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор у судовому засіданні звернулась з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, визначеного ОСОБА_4 терміном на 60 днів. Клопотання мотивоване тим, що ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зникли, зазначила, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, що не пов`язане з триманням під вартою не забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти продовження дії запобіжного заходу заперечив, зазначив, що не має наміру переховуватися від суду та слідства, вважає, що має сталі соціальні зв`язки, а саме у нього є пристаріла мати, яка потребує його допомоги, а тому просить застосувати до нього домашній арешт. Обвинувачений просить обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у будинку своєї матері по АДРЕСА_3 .

Захисник, ОСОБА_5 , зазначив, що наявність ризиків, на які вказала прокурор у своєму клопотанні не обґрунтовані належним чином. З урахуванням наведеного, захисник вважає, що більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт забезпечить виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження дійшов наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 05.05.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Цей термін був продовжений судом ухвалою від 29.06.2023. Строк тримання під вартою закінчується 28.08.2023.

Із змісту цих ухвал видно, що підставою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 судом визначено ризик переховування від слідства та суду, ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, ризик того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до частини 7 статті 42 КПК, протягом усього часу з моменту набуття певною особою статусу обвинуваченого, на неї покладено певні процесуальні обов`язки.

Згідно з частиною 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно з частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

При аналізі питання наявності зазначених прокурором ризиків, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, а саме у носінні, зберіганні, придбанні і збуті бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, і дійсно судом не було здійснено допиту свідків у кримінальному провадженні.

Однак тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Суд приймає до уваги що обвинувачений вже чотири місяці перебуває під вартою, має постійне місце проживання, у нього є пристаріла мати, раніше не судимий, за час розгляду справи до суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації. Крім того на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачений дійсно буде переховуватися.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Враховуючи вище наведене зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 181, 183, 197, 199, 331, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2023 за № 0000198 - задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою Корюківського районного суду від 29.06.2023 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати цілодобово місце проживання за адресою АДРЕСА_3 строком на 60 днів, тобто до 15 жовтня 2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1. прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

2. не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду;

3. завчасно повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4. утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання: АДРЕСА_3 .

Встановити строк дії ухвали до 15.10.2023 включно.

Ухвалу направити для виконання до Корюківського РВП ГУНП у Чернігівській області області.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення або отримання її копії - безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1