№ 207/1701/23
№ 1-кп/207/244/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське кримінальне провадження № 0000250 від 22.02.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, маючого середньо-технічну освіту, працюючого директором в ТОВ «ГЕСС-сервіс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.197-1, ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст. 112 Земельного кодексу України, зони санітарної охорони створюються навколо об`єктів, де є підземні та відкриті джерела водопостачання, водозабірні та водоочисні споруди, водоводи, об`єкти оздоровчого призначення та інші, для їх санітарно-епідеміологічної захищеності.

Статтею 116 ЗК України передбачено підстави набуття права на землю, зокрема, придбання права на землю громадянами та юридичними особами, що здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Статтею 125 ЗК України проголошено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно із ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» в редакції від 19.06.2003, самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно п.1, 2 ст.61 ЗК України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів забороняється.

Відповідно ст. 86 ЗК України, на землях водного фонду можуть проводитися роботи, пов`язані з будівництвом гідротехнічних, лінійних та гідрометричних споруд, інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, поглибленням дна для забезпечення судноплавства, у тому числі експлуатаційне днопоглиблення (роботи, що проводяться з метою підтримання заданих навігаційних габаритів морських і внутрішніх водних шляхів, акваторій морських портів), видобуванням корисних копалин (крім піску, гальки і гравію в руслах малих та гірських річок), розчисткою русел річок, каналів і дна водойм, прокладанням кабелів, трубопроводів, інших комунікацій, а також бурові та геологорозвідувальні роботи.

Відповідно ст. 88 ЗК України, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Регламентація обмежень використання земель водного фонду передбачена ст.ст. 85, 89, 95 Водного кодексу України, згідно яких забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив, влаштування літніх таборів для худоби, будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, миття та обслуговування транспортних засобів і техніки , влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо , випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно ст. 88 Водного кодексу України, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Так, влітку 2010 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:012:0006, при невстановлених обставинах, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на самовільне зайняття земельної ділянки розташованої в охоронній зоні прибережної захисної смуги річки Дніпро, шляхом розміщення на ній гаражу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, влітку 2010 року, ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:012:0006, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні річки Дніпро, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, діючи всупереч вимогам ст.ст. 112, 113, 115, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації передачі йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також в порушення статей 60, 61 Земельного Кодексу України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах, які є частиною водоохоронних зон, уздовж річок, навколо водойм та на островах, забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно побудував металевий гараж з номером 14 розмірами: ширина 4 метри, довжина 6 метрів, висота 2,2 метри загальною площею 24 кв.м., на земельній ділянці в охоронній зоні річки Дніпро, загальною площею 0,0024 га, яка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, на відстані 30 метрів від берегової лінії річки Дніпро у той час, як точка найменшої відстані від берегової лінії до стіни гаражу за вказаною ділянкою має складати 100 метрів.

Відповідно до листа №10-4-0.44-1206/2-23 від 27.02.2023 з Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, згідно відомостей з державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0,0024 га за адресою: АДРЕСА_2 , на якій збудовано гараж з номером НОМЕР_1 , не сформована та не зареєстрована, цільове призначення земельної ділянки не встановлювалось. За наявною інформацією земельна ділянка площею 0,0024 га за адресою: АДРЕСА_2 , у власності та користуванні не перебуває, що підтверджується відомостями з державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином використання земельної ділянки площею 0,0024 га за адресою: АДРЕСА_2 , під розміщеним на ній гаражем з номером НОМЕР_1 є самовільним зайняттям земельної ділянки. Відповідно до матеріалів геодезичних робіт вказана земельна ділянка під розміщенням гаража перебуває в межах охоронної зони прибережної захисної смуги річки Дніпро.

Таким чином, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про відсутність правовстановлюючих документів, а саме: права власності або користування (оренди) земельною ділянкою, діючи умисно, всупереч ст.14 Конституції України, ст.ст. 116, 124, 125, 211 Земельного кодексу України, ст.ст. 85, 86, 89, 91, 110 Водного кодексу України, самовільно зайняв земельну ділянку в охоронній зоні прибережної захисної смуги річки Дніпро за адресою: АДРЕСА_2 шляхом розміщення на ній гаражу з номером НОМЕР_1 та у подальшому використовував його для особистих потреб.

Своїми умисними діями, які виразились у самовільному будівництві будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні прибережної захисної смуги річки Дніпро, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 197-1 КК України.

Крім того у ОСОБА_4 , у 2021 році, виник кримінально - протиправний намір на отримання підробленого документа довідки з Обласного комунального підприємства Дніпродзержинського бюро технічної інвентаризації.

З цією метою, у 2021 році, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, розуміючи, що не подавав заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об`єкту нерухомого майна, а саме гаражу номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , попередньо домовившись із невстановленою в ході досудового розслідування особою, та надавши свої копію паспорта та копію ідентифікаційного коду, тобто засоби, таким чином сприяв вчиненню кримінального правопорушення, а саме виготовлення довідки з Обласного комунального підприємства Дніпродзержинського бюро технічної інвентаризації серія та номер:1999/1 від 12.08.2021. Внаслідок чого, 17.11.2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Царичанської селищної ради ОСОБА_5 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна, а саме гаражу номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності за яким зареєстровано на ОСОБА_4 .

Відповідно до відповіді КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області надано інформацію про відсутність відповідної інвентаризаційної справи та зазначено, що лист за вих. №1999/1 від 12.08.2021 на ім`я ОСОБА_4 не видавався.

Своїми умисними діями, які виразились у пособництві у підробленні документа, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України.

За викладених вище обставин, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 197-1 КК України, а саме у вчиненні самовільного будівництва будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні прибережної захисної смуги річки Дніпро та ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, а саме у вчиненні пособництва у підробленні документа.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих злочинів за викладених обставин визнав свою вину повністю. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Також просив розглядати справу згідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Наслідки застосування вказаної статті йому роз`яснені і зрозумілі.

Від представника потерпілого Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, викладені в обвинувальному акті обставини підтримує повністю. Матеріальних претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов не подавали, покарання просили призначити на розсуд суду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки усіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого та матеріалами досудової доповіді.

Згідно довідок КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР» №1407 та №1188 від 23.02.2023 року, ОСОБА_4 в КП «ДКПЛ» ДОР» не значиться.

Згідно побутової характеристики, наданої ОСББ «Добробут» від 24.02.2023 року, ОСОБА_4 за місцем мешкання характеризується позитивно.

Згідно досудової доповіді від 05.07.2023 року Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області зазначено, що ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення є середньою. На їх думку виправлення особи без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Оцінюючи кожний доказ у справі з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати як самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні прибережної захисної смуги річки Дніпро, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України та як пособництво у підробленні документу, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України.

Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує обставини та тяжкість скоєних злочинів, відповідно до вимог ст. 12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, в реєстрі у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, щиро кається у вчиненому.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без його ізоляції від суспільства, з обранням йому міри покарання в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.197-1 та ч.1 ст. 358 КК України.

Згідно з ч.5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, визначені пунктами частини 1 даної статті.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.197-1 КК України, що є нетяжким злочином. З дня вчинення даного кримінального правопорушення обвинуваченим минуло більше десяти років. Відтак обвинувачений підлягає звільненню від покарання на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч.3 ст. 49 КК України, перебіг давності не переривався, так як ОСОБА_4 до закінчення строку давності притягнення до відповідальності, не вчинив нового злочину, а також не зупинявся, так як ОСОБА_4 не ухилявся від досудового розслідування та суду.

Цивільну позовну заяву не заявлено.

Запобіжний захід не обирався.

Питання процесуальних витрат у провадженні суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує згідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 197-1, ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України та призначити йому покарання:

за ч.4 ст. 197-1 КК України у виді 01 року позбавлення волі;

за ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

Звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч.4 ст. 197-1 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального проступку за ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/104-22/36739-ПЧ від 22.11.2022 року у розмірі 1510 гривень 24 копійки.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.08.2022 року на об`єкт нерухомого майна, а саме: гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 14.09.2022 року на: технічний паспорт на гараж № НОМЕР_1 на 7 аркушах, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1 аркуші, технічний паспорт реєстраційний номер №ТІ01: НОМЕР_2 на 6 аркушах.

Речові докази по справі: технічний паспорт на гараж № НОМЕР_1 на 7 аркушах, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1 аркуші, технічний паспорт реєстраційний номер №ТІ01: НОМЕР_2 на 6 аркушах, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1