Справа №345/2674/21
Провадження № 1-кп/345/45/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2023 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш матеріали кримінального провадження № 0000903 з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , зі середньою спеціальною освітою, одруженого, який має трьох малолітніх дітей, працюючого начальником зміни виробництва карбамідо-формальдегідних смол ТОВ «Карпатсмоли», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_2 , зі середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого на посаді оператора в компанії «Shushi Zoom», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_4 , зі середньою спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого як фізична особа-підприємець, якому встановлена ІІІ група інвалідності, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вчинили хуліганство, тобто грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Також органом досудового розслідування ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення у вчиненні хуліганства, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, із застосуванням заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмету.

Кримінальне правопорушення вчинене за наступних обставин.

20.11.2020 близько 21.00 год. ОСОБА_6 на автомобілі марки «МERCEDES-BENZ E 200 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, разом із двома пасажирами ОСОБА_7 та ОСОБА_5 рухалися по вул. Б.Хмельницького в м. Калуш в напрямку центра міста. З`їжджаючи з кільцевого перехрестя вулиць Б.Хмельницького - Хіміків - Лесі Українки - Пушкіна в напрямку вул. Пушкіна, його автомобіль підрізав автомобіль марки «Chrysler Neon», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , пасажиром якого був потерпілий ОСОБА_12 . Після чого в них почалась їзда на випередження та в районі автозупинки «Пушкіна» в м. Калуш відбулось зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та продовжили рух. Маючи прямий умисел, направлений на вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ОСОБА_6 почав переслідувати автомобіль марки «Chrysler Neon», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який близько 21.30 год. зупинився по вул. Виговського, що в м. Калуш. Після цього ОСОБА_6 , використавши незначний привід через те, що водій автомобіля «Chrysler Neon» ОСОБА_11 механічно пошкодив автомобіль під його керуванням, діючи умисно, з хуліганських спонукань, в громадському місці, неподалік складів ФОП ОСОБА_13 , що в АДРЕСА_5 , в присутності інших осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, прагнучи при цьому показати свою зневагу до існуючих загальновизнаних правил і норм у суспільстві, ігноруючи загальноприйняті норми суспільної поведінки та демонструючи зверхність, умисно наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_11 , від якого останній впав на землю.

В цей час пасажири автомобіля марки «МERCEDES-BENZ» моделі E 200 CDI ОСОБА_5 та ОСОБА_7 усвідомленою волею приєднались до злочинної діяльності ОСОБА_6 , де з хуліганських спонукань, усвідомлюючи, що вони перебувають у громадському місці - проїжджій частині дороги по вул. Виговського, біля будинку №14, що в м. Калуш, діючи умисно, усвідомлюючи протиправну та суспільно-небезпечну поведінку своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, прагнучи при цьому показати свою зневагу до існуючих загальновизнаних правил і норм у суспільстві, ігноруванні загальноприйнятих норм суспільної поведінки та демонстрації зверхності, підійшли до ОСОБА_12 , де ОСОБА_5 наніс йому цілеспрямований удар кулаком в область голови, в результаті чого потерпілий ОСОБА_12 втратив рівновагу і впав на землю, а ОСОБА_5 почавбезпричинно наносити удари руками та ногами у різні частини тіла ОСОБА_12 .

Також згідно з обвинувальним актом обвинуваченим пред`явлене звинувачення у тому, що ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 почали безпричинно удвох наносити удари руками та ногами у різні частини тіла ОСОБА_12 .

Крім того, ОСОБА_6 згідно з обвинувальним актом пред`явлено, що після нанесення удару ОСОБА_11 , він, не припиняючи свої хуліганські дії, витягнув із багажного відділення автомобіля марки «МERCEDES-BENZ» E 200 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дерев`яний предмет, схожий на биту, яку заздалегідь заготовив для нанесення тілесних ушкоджень та яка об`єктивно могла бути використана для нанесення тілесних ушкоджень, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_12 , який в той час лежав на обочині дороги та наніс не менше 4 ударів предметом, схожим на биту, в різні ділянки тіла останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК України.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні вину визнав частково, пояснив, що він працював водієм таксі. 20.11.2020 був на роботі. Близько 21-22.00 год. до нього зателефонували знайомі, щоб він їх забрав і кудись завіз. Забравши ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , вони їхали по вул. Хмельницького м. Калуш в сторону центру. В цей момент на великій швидкості повз них проїхав інший автомобіль, який підрізав його автомобіль та зачепив праве крило. Це було по вул. Пушкіна. Автомобіль, що його зачепив, почав втікати, а вони наздоганяли. Біля складів ОСОБА_14 цей автомобіль зупинився. Він вийшов перший зі свого автомобіля і пішов до водія іншого транспортного засобу. Цим водієм був ОСОБА_11 . Водій відкрив дверку свого автомобіля, а він йому допоміг. ОСОБА_11 вийшов з автомобіля. Він почув запах алкоголю. Візуально було видно, що хлопці в стані сп`яніння. В автомобілі були пусті пляшки з-під алкоголю. Він почав говорити, чому вони не зупинилися, і хто буде відшкодовувати збитки. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 також вийшли з автомобіля. Вийшов з автомобіля зі сторони пасажира і ОСОБА_12 . Так як водій та потерпілий нічого не говорили щодо відшкодування та заперечували свою причетність, розмова перейшла на підвищені тони. При цьому ОСОБА_15 підійшов до нього впритул, і він його вдарив кулаком в ділянку голови, від чого останній впав на землю. ОСОБА_11 піднявся, і вони продовжили говорити про відшкодування збитків уже біля задньої частини автомобіля. В цей момент до них підійшов потерпілий ОСОБА_12 . Вони почали говорити, що нічого не будуть відшкодовувати, водночас поліцію останні також не хотіли викликати. В ході розмови ОСОБА_12 та ОСОБА_11 почали поводити себе агресивно. Потерпілий почав агресивно говорити в його сторону, і він вдарив його рукою в ділянку обличчя. До цього в останнього він не бачив тілесних ушкоджень. Після того він взяв біля машини якусь палку чи штахету і вдарив нею ОСОБА_12 двічі в ділянку ноги. А потерпілий прикрився руками.

В той час, як він розмовляв з ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 говорили з потерпілим. Не бачив, щоб ОСОБА_12 хтось з обвинувачених бив. Можливо ОСОБА_5 один раз вдарив, але точно сказати він цього не може. Бачив тільки, як вони розмовляють. Самої розмови не чув. Вони стояли з іншої сторони автомобіля, десь на відстані 1 м від нього.Він не бачив, щоб ОСОБА_7 когось бив. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до цієї події він не знав.

На місце події приїжджала поліція. Вони всі стояли, ніхто нікуди не втікав, сказали, що ніхто претензій не має, і поліція поїхала. На другий день до його начальника зі служби таксі хтось зателефонував, а він зателефонував уже йому і повідомив, щоб він брав гроші і віз потерпілому, в іншому випадку у нього будуть проблеми.

Вину у вчиненні хуліганських дій визнає, однак не визнає, що у нього була бита. Бити він не мав, ні на момент цих подій, ні до того, ні після того. В нього проводились обшуки і нічого не знайшли.

Кається у вчиненому, просить його суворо не карати. Потерпілому шкоду він та інші обвинувачені відшкодовували разом. В останнього претензій до нього немає.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вину у вчиненому визнав, пояснив, що 21.11.2020 вони рухалися в автомобілі по вул. Пушкіна. Їх підрізав невідомий автомобіль і вдарив в крило. Вказаний автомобіль почав від них втікати, а вони його наздоганяти. Потім автомобіль зупинився. ОСОБА_6 вийшов з автомобіля та підійшов до водія, який їх підрізав, а він та ОСОБА_7 також вийшли і підійшли до потерпілого. ОСОБА_12 вийшов і пішов їм на зустріч. Вони зустрілися біля задньої дверки автомобіля ОСОБА_11 . ОСОБА_12 почав махати руками і говорити, що все буде нормально. Він спитався, чому вони не зупинилися, і в цей момент вирішив нанести удар долонею потерпілому в обличчя, у зв`язку з чим він впав. Після того, як останній піднявся, вони продовжили говорити. ОСОБА_7 стояв збоку біля нього, десь за 1 метр від потерпілого, і тільки говорив, однак не бив останнього. В цей час ОСОБА_6 говорив з водієм ОСОБА_11 .

Потім він також підійшов до водія ОСОБА_11 і спитався, навіщо він втікав. А ОСОБА_6 побіг, підняв із землі дерев`яну штахету від поломаного паркану і вдарив нею потерпілого ОСОБА_12 . Куди точно вдарив, він не може сказати. ОСОБА_7 в цей час просто стояв біля автомобіля ОСОБА_6 .

Після нанесеного ОСОБА_6 удару штахетиною вони далі обговорювали порядок відшкодування збитків. Більше ударів ніхто нікому не наносив. Через деякий час приїхало таксі, в яке сів потерпілий ОСОБА_12 і поїхав з місця події.

Він того вечора вперше бачив потерпілого і водія. До приїзду таксі також приїжджала поліція. Він не бачив, щоб у ОСОБА_6 була бита. Не бачив у нього бити і раніше. Бачив тільки, що він тримав половинку штахети. ОСОБА_7 тільки словесно говорив під час вказаного конфлікту і не наносив нікому ніяких ударів, стояв на відстані 1 метра від потерпілого, коли він був, а потім взагалі не підходив, знаходився біля автомобіля ОСОБА_6 .

Вину у вчиненому визнає, кається, шкоду потерпілому відшкодував разом з іншими обвинуваченими. Просить його суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що вони з ОСОБА_5 подзвонили ОСОБА_6 , щоб він їх забрав, оскільки їм потрібно було в центр. Коли вони їхали, то відбулася ДТП. В автомобіль ОСОБА_16 заїхав інший автомобіль. Вказаний автомобіль почав втікати, а вони його наздоганяли. Коли догнали зазначений автомобіль, то ОСОБА_6 перший вийшов з автомобіля і пішов до водія ОСОБА_11 , а він разом з ОСОБА_5 також вийшли на вулицю. Він пішов оглядати пошкодження автомобіля ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 пішов до потерпілого. Оглянувши пошкодження, він також підійшов до потерпілого і запитав, чому вони втікали. В цей момент потерпілий словесно сварився з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим останній вдарив ОСОБА_12 в обличчя. В момент удару він стояв біля задньої частини машини ОСОБА_11 .

Після цього хлопці стали між автомобілями, а він сперся на капот автомобіля ОСОБА_6 . ОСОБА_6 говорив з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , бо хотів, щоб вони відшкодували йому кошти за пошкодження, але домовитись не вдавалося, тому він розсердився, підбіг та збоку автомобіля взяв штахету, якою наніс десь два удари ОСОБА_12 в ділянку тіла. ОСОБА_5 в цей момент стояв біля нього. Вони всі стояли поряд один з одним. Під час конфлікту він тільки говорив з потерпілим, можливо трохи голосніше, сварки не було. Потім приїхала поліція. Вони сказали їм, що ніхто претензій не має, і поліцейські поїхали. Чому потерпілий сказав, що йому наносили множинні удари, він не знає, можливо через те, що перебував в стані сп`яніння.

Десь через 2-3 місяці він відшкодовував потеплілому кошти в стані емоційного стресу, під натиском, оскільки його лякали, будуть проблеми, хоча він пояснював, що нічого не робив. Всі давали кошти, і він також дав. Однак він був тільки свідком інциденту, який трапився, будь-яких неправомірних дій, ударів не вчиняв. Потерпілий не висував ніяких претензій йому. Не визнає себе винним у інкримінованому йому злочині. Просить його виправдати.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень сторона обвинувачення посилається на докази, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Потерпілий у судовому засіданні пояснив, що у період між 21:00 та 22.00 год. 21.11.2020 він їхав із своїм знайомим, який був за кермом, по вул. Пушкіна. Також їхав автомобіль ОСОБА_6 . Вони грали на випередження, і автомобілі зіткнулися. Після цього вони продовжили рух. Автомобіль ОСОБА_6 їх наздогнав. Вони їхали ще деякий час, тоді зупинилися біля складів «Сахари» і вийшли з автомобіля. В цей момент з іншого автомобіля вибігли хлопці. ОСОБА_17 вийшов з водійської дверки, а інші обвинувачені з пасажирської та побігли до нього. Спочатку перший його вдарив ОСОБА_5 в обличчя, а далі били і ОСОБА_5 , і ОСОБА_7 . Він лежав після першого удару на землі. Йому наносили удари по всьому тілу руками і ногами. Удари наносились зверху. Скільки людей наносили ці удари, він не знає. Удари були швидкі. Бачив біля себе ОСОБА_5 і ОСОБА_7 . Після того побачив, що ОСОБА_6 взяв биту та наніс удар спочатку ОСОБА_11 , а тоді йому. Він вдарив його в голову та по руках. Потім ОСОБА_11 і ОСОБА_6 вирішували питання щодо ремонту автомобіля. ОСОБА_6 в цей час стукав битою по склі і казав, що гроші потрібно віддати. Він пробував піднятися на ноги, але не міг встати, тому сперся на автомобіль ОСОБА_11 . Ці події тривали до 30 хв., може більше. Він зателефонував дівчині. Вона викликала йому таксі, і він поїхав спочатку до своєї дівчини, а звідти до лікарні. У нього були ушкодження на обличчі, зламана рука і нога. Ногу йому ушкоджено було битою, а щодо руки, не знає. Бачив, що перший удар наніс ОСОБА_5 , а далі він впав і прикривався. Припускає, що ОСОБА_7 також наносив йому удари. Також чітко бачив, як ОСОБА_6 брав биту з автомобіля.

На даний час збитки йому відшкодовані. Претензій до обвинувачених не має. Просить їх суворо не карати.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що близько 1,5 роки тому ввечері він разом ОСОБА_12 каталися на його автомобілі по м. Калуш. Потім вони підрізали автомобіль ОСОБА_6 і поїхали далі. Він почав втікати, а їх переслідував ОСОБА_6 на своєму транспортному засобі. Зрозумівши, що не вийде втекти, він зупинився на обочині біля складів ОСОБА_14 . Вони вийшли з автомобіля на переговори і, як тільки він вийшов на вулицю, відразу між ним та ОСОБА_6 відбулася легка шарпанина. Після чого останній легенько вдарив його рукою по обличчі, від чого він впав на землю. Потім шарпанини вже не було.

Вставши на ноги, він побачив з іншої сторони автомобіля лежачого на землі ОСОБА_12 . Тоді останній встав, сперся на багажник автомобіля, а ОСОБА_7 і ОСОБА_5 стояли між ОСОБА_12 і ОСОБА_6 . Вони почали обговорювати ситуацію, зокрема, як вирішити проблему в подальшому.

Після того, як він впав на землю, він не може пригадати дії ОСОБА_6 . Коли встав на ноги, то останній та його два товариші стояли біля потерпілого з другої сторони автомобіля. ОСОБА_6 тримав в руках палку чи штахету. Де останній взяв вказану річ, він не знає. Йому здається, що це було щось дерев`яне. В той час, коли вони обговорювали, як він буде ремонтувати автомобіль ОСОБА_6 , останній пристукував вказаною палкою по його автомобілі. ОСОБА_12 в цей час стояв припертий до його автомобіля та очікував таксі.

Він не бачив ніяких дій зі сторони ОСОБА_7 та ОСОБА_5 по відношенню до потерпілого, як і не бачив вказаних дій зі сторони ОСОБА_6 . Хто наносив потерпілому тілесні ушкодження, він не може сказати. Видимих ушкоджень на потерпілому він не бачив, але ОСОБА_12 тримався за ногу. Він впав на землю біля водійської дверки, а потерпілий впав біля пасажирської дверки. Обвинувачені стояли посередині зі сторони потерпілого. З обвинуваченими вони спілкувалися ще 15 хвилин після того, як ОСОБА_12 поїхав на таксі. ОСОБА_12 не перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки випив одне пиво, а він пив безалкогольне пиво. Йому відомо, що того дня ОСОБА_12 попав у лікарню, оскільки його боліла рука та нога. Через пару днів після інциденту йому розказував потерпілий, що під час вказаних подій його били хлопці, але хто конкретно не уточнював. Здається потерпілому зламали ногу та руку. Потерпілий не розказував, як саме йому завдавали тілесних ушкоджень. Сам конфлікт від моменту, як вони зупинилися, до моменту, коли ОСОБА_18 поїхав, тривав близько 10-15 хвилин. У вказаний час він з ОСОБА_6 говорив на підвищених тонах. Що робили інші особи, він не знає. Далі вони знайшли спільну мову, пішли на примирення та домовилися, що завтра їдуть робити крило автомобіля ОСОБА_6 . За час, коли вони стояли, до них під`їжджав брат ОСОБА_19 , щоб спитатися в останнього, що відбувається. Здається він ще застав потерпілого. Більше нікого він не бачив.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що приблизно 1,5 року тому він, будучи начальником сектора патрульної поліції в м. Калуш, виконував свої посадові обов`язки. На планшет, який наявний у їхнього екіпажу, прийшло повідомлення про бійку, яка відбулася в районі вул. Вітовського. Оскільки він в той момент перебував за межами м. Калуш у Калуському районі, тому передав вказане повідомлення екіпажу, який знаходився неподалік місця події. По прибуттю на місце виклику його повідомили, що екіпаж не виявив ніякої бійки, однак там знаходилася група молодих осіб. Останні зазначили, що ніякої бійки не було, претензій ніхто не має. Безпосереднім очевидцем бійки він не був.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні зазначив, що являється рідним братом ОСОБА_7 та пояснив, що йому подзвонив брат і повідомив, що відбулася ДТП, пошкодили автомобіль його знайомого. І винуватці на своєму автомобілі втікають в сторону Височанки до Римової гори. Коли він приїхав, то побачив, що стоять два автомобілі біля складів «Сахари». Він підійшов до хлопців і привітався. Там стояли обвинувачені, а також ОСОБА_15 та потерпілий. Всі стояли і розмовляли. Він зрозумів, що його вже не потрібно, бо вони самі все вирішать, а тому поїхав. Про що вони розмовляли він не знає, з хлопцями він знаходився декілька хвилин. Конфлікту ніякого не бачив, тілесних ушкоджень ні на кому не було.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснила, що осінню приблизно 2 роки тому у темну пору доби вона йшла по вулиці і побачила автомобілі, штовханину та почула крики. Вона думала, що відбулася якась ДТП, і викликала поліцію. Вона бачила близько 5 осіб, однак, бійки не бачила. Була штовханина. Під час вказаної події вона бачила якусь палку в однієї особи. Після того, як подзвонила у поліцію, пішла додому. Вона проходила повз вказаних осіб близько за 50 метрів, при цьому там, де вони стояли, було слабке освітлення. Вона не бачила, чи особа, яка тримала в руках палку, щось робила нею.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснив, що 2-3 роки тому у вечірній час у м. Калуш внизу Римової гори він йшов додому та побачив компанію людей, близько 5-7 осіб, між якими відбувався конфлікт, були крики, штовханина. Не пам`ятає, чи була бита. Була шарпанина. Він не бачив обвинувачених під час вказаної події. Він знаходився десь за 30 метрів від вказаних осіб. Можливо підійшов трохи ближче до них, десь до 20 метрів. На вулиці тоді сутеніло. Освітлення там не було. Він бачив на вказаному місці автомобіль, який схожий на транспортний засіб, на якому в той день їздив ОСОБА_11 та ОСОБА_24 . Близько 2 хвилин він знаходився на місці події, після чого розвернувся і пішов додому. Не може сказати, чи він бачив когось конкретно під час вказаної події.

Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні зазначила, що являється дівчиною потерпілого та пояснила, що її хлопець 21.11.2020 був на роботі, після якої вийшов зі своїм другом на каву. Того вечора вона була вдома. Її хлопець приїхав на таксі до неї близько 21:00 год. Потерпілий сидів на задньому сидінні, і вона побачила, що в нього дуже сильно опухло лице. Вона сіла до нього в таксі, і вони поїхали в лікарню. Потім їй сказали, що в нього перелом руки і ноги. Пів року він не міг ходити. Хлопець їй тоді не розказував, як отримав тілесні ушкодження. В лікарні вона запитала в нього, що сталося. Він їй розказав, що їхав з другом, який був за кермом автомобіля, відбулася незрозуміла ситуація на дорозі, між автомобілями відбулося змагання. Після чого ОСОБА_6 почав доганяти автомобіль, в якому сидів її хлопець. Вони зупинилися, їх витягнули з автомобіля і побили. Коли її хлопця та його друга побили, ОСОБА_6 взяв биту і добив битою його на підлозі.

Крім того, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, надані стороною обвинувачення на доведення вини обвинувачених, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 21.11.2020, згідно з яким старший слідчий Калуського РВП ОСОБА_26 прийняла усну заяву від ОСОБА_12 про те, що 20.11.2020 близько 21:25 год. в. м. Калуш по вул. Кривоноса між ним та ОСОБА_6 і двома невідомими виник конфлікт, в ході якого останні нанесли йому тілесні пошкодження у вигляді перелому руки, ноги (т.1 а.п. 89-90);

- заява про залучення до провадження як потерпілого від 21.11.2020, в якій ОСОБА_12 просить залучити його як потерпілого до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000903 (т. 1 а.п. 91);

- висновок експерта № 317, з якого встановлено, що у ОСОБА_12 малися наступні тілесні ушкодження: закритий багатоуламковий перелом верхньої третини правої великогомілкової кістки із зміщенням уламків, закритий перлом другої п`ястної кістки правої кисті із зміщенням уламків, синець нижньої повіки правого ока, синець правого плеча, садна в ділянці правої кисті, які утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися внаслідок нанесенням ударів (можливо кулаками рук, ногами, дерев`яною битою) у вказані вище ділянки. Закритий багатоуламковий перелом верхньої третини правої великогомілкової кістки із зміщенням уламків, закритий перлом другої п`ястної кістки правої кисті із зміщенням уламків відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними в момент спричинення, а решта описаних вище тілесні ушкодження відносять до легких. Враховуючи кількість всіх тілесних ушкоджень, можна вважати, що ОСОБА_12 було нанесено не менше чотирьох ударів тупими предметами, з яких один удар в ділянку голови, два удари в ділянку правої руки та один удар в ділянку правої ноги (т. 1 а.п. 93-95);

- протокол огляду місця події від 10.12.2020 та додатками до нього, з якого встановлено, що слідча Калуського РВП ОСОБА_27 провела огляд ділянки дороги в АДРЕСА_5 у напрямку вул. Банянська. В місці огляду дорога містить поворот праворуч та прилеглу ґрунтову дорогу ліворуч. Перед поворотом праворуч також наявна ґрунтова стежка, яка веде до будинку АДРЕСА_6 . Окрім вказаного будинку, житлові споруди в місці огляду відсутні. Вздовж вулиці ліворуч розміщені складські приміщення. На з`їзді з головної дороги на другорядну (ґрунтову) на ґрунтованому покриві наявні численні сліди шин автомобілів (т. 1 а.п. 96-100);

- протокол проведення слідчого експерименту від 26.04.2021, проведеного заступником начальника СВ Калуського РВП ОСОБА_28 за участю потерпілого ОСОБА_12 , старшого спеціаліста-криміналіста, статиста, старшого дільничного офіцера, у присутності понятих, з DVD-R диском фіксування вказаної слідчої дії, з якого вбачається, що місцем проведення слідчого експерименту є частина дороги біля будинку по вул. Виговського, 14 на перехресті вул. Кривоноса. В ході проведення слідчого експерименту зафіксовано, як потерпілий показує місце, де зупинився їхній транспортний засіб, зокрема, попри дорогу біля дерев`яного паркану, зазначаючи, що він сидів на пасажирському сидінні збоку водія. Вийшовши з машини, він показує, як дійшов до місця, яке знаходиться поза багажним відділенням вказаного транспортного засобу, та вказує, що водій ОСОБА_11 також вийшов з автомобіля. Після цього показує місце, де зупинився автомобіль чорного кольору марки «Мерседес», який був розвернутий в протилежний напрямок, зокрема, попри іншу частину дороги коло дерев`яного паркана, та вказує, що з даної машини вибігло троє осіб, один з яких ОСОБА_29 , який побіг в сторону ОСОБА_11 . При цьому потерпілий показав, в якому місці ОСОБА_17 повалив ОСОБА_30 на землю, і показав, де він знаходився в цей момент. Після цього вказує, що двоє інших осіб: ОСОБА_31 та невідома особа, побігли в його сторону, та останній почав наносити йому удари. Потерпілий показав на статисті, як невідома особа завдала йому один удар рукою в праву ділянку обличчя, від чого він впав, показавши це місце, що знаходилося біля задньої правої частини автомобіля, на якому вони приїхали. Також показав, що йому наносили двоє осіб удари руками і ногами, коли він лежав на землі. Після цього, коли він лежав, то побачив, як ОСОБА_17 пішов до багажника свого автомобіля, взяв дерев`яну биту та пішов до ОСОБА_30 , що відтворив на місцевості потерпілий, після зазначив, що почув звуки ударів. Потім показує, як ОСОБА_17 підійшов до нього, вказавши в якому положенні він тоді лежав. Після цього потерпілий показав, як ОСОБА_17 наносив йому удари битою, зокрема, в які частини його тулубу, вказавши, що це було 5-7 ударів. Після нанесення ударів показує, як ОСОБА_17 пішов до автомобіля ОСОБА_30 та почав стукати битою по вікні з лівої сторони автомобіля останнього та говорити ОСОБА_32 , що потрібно кошти на ремонт. Також зазначив місце, де стяли двоє невідомих, зокрема, коло ОСОБА_30 по ліву сторону від автомобіля, на якому вони приїхали. Він піднявся та показав, як приперся до багажного відділення їхнього автомобіля. Дочекавшись таксі, він сів у нього та поїхав. Також він показав місце, де зупинився автомобіль брата одного з невідомих осіб (т. 1 а.п. 101-103);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 27.04.2021, згідно з яким потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_33 як чоловіка, який вийшов сторону ОСОБА_30 , також впізнав ОСОБА_34 та чоловіка, який стоїть четвертий зліва на право, які пішли в його сторону. Тоді вказаний чоловік наніс йому удар в голову кулаком, від чого він впав, після чого з ОСОБА_35 продовжили наносити йому удари (т. 1 а.п. 104-105);

- звукозапис телефонного дзвінка на спецлінію «102», який поступив 20.11.2020 з номера мобільного телефону НОМЕР_3 , на якому записано, як жінка повідомила, що в м. Калуш по вул. Кривоноса, 4 стоять 3 машини, відбуваються розбори, б`ють хлопця, бачила, що били битою (т. 1 а.п. 109).

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до статті 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до статті 9 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суд же відповідно до статті 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частиною третьою цієї статті КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до пункту 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29 червня 1990 року всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, зважаючи на принцип змагальності сторін та те, що сторони вільні у використанні своїх прав, суд, оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до наступних висновків.

В судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні за обставин, які встановлені судом, доведена повністю поза розумним сумнівом, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Щодо пред`явленого обвинувачення та кваліфікації дій ОСОБА_6 , то судом встановлено наступне.

При кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України як кваліфікуючу ознаку вчинення вказаного кримінального правопорушення в обвинувальному акті вказано використання обвинуваченим дерев`яного предмета, схожого на биту, яку він заздалегідь заготовив для нанесення тілесних ушкоджень, яка об`єктивно могла бути використана для нанесення тілесних ушкоджень та якою він наніс ОСОБА_12 , який в той час лежав на обочині дороги, не менше 4 ударів в різні ділянки тіла останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження.

При цьому, як ствердив у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , він взяв біля автомобіля якусь палку чи штахету і вдарив нею ОСОБА_12 двічі в ділянку ноги, а потерпілий прикривався руками.

Вказані обставини також підтверджуються показами інших обвинувачених, які зазначили, що ОСОБА_6 підняв із землі дерев`яну штахетину (палку), якою наніс потерпілому декілька ударів.

В цій частині пояснення обвинувачених є послідовними та узгоджуються з іншими, дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який був безпосереднім учасником конфлікту від початку до його завершення, стверджував, що ОСОБА_6 тримав у руках палку чи штахету, якою пристукував по його автомобілі. Про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 бити він не вказував, так само, як і не говорив, що йому завдавалися удари битою чи палкою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 зазначила, що, проходячи повз місце події, бачила, як певна особа тримала в руках палку. Крім того, вона пояснила, що ці події відбувалися близько 22:00 год. Було темно. На вказаному місці було слабке освітлення. Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні говорив, що на місці події освітлення не було.

В той же час потерпілий в судовому засіданні пояснив, що спочатку його вдарив в обличчя ОСОБА_5 , від чого він впав та лежав на землі. Потім йому наносили удари по всьому тілу руками і ногами. А він лежав на землі і прикривався руками, тому не бачив, хто саме наносив ці удари. Однак, коли лежав на землі, бачив, що ОСОБА_6 взяв биту та наніс нею удар спочатку ОСОБА_11 , а тоді йому.

За таких обставин суд критично оцінює показання потерпілого про те, що ОСОБА_6 було використано биту для нанесення йому тілесних ушкоджень, оскільки вони суперечать описаним вище показам обвинувачених та свідків. Окрім цього, виникають сумніви в тому, що в темну пору доби за поганого освітлення, перебуваючи в положенні лежачи на землі та зазнаючи ударів, кількість яких та осіб, що їх наносили, він точно вказати не може, так як не бачив, хто саме це робив, однак, в цей же час чітко бачив, як обвинувачений ОСОБА_6 взяв зі свого автомобіля биту, якою наніс спочатку удари ОСОБА_11 , а тоді йому. Критично суд оцінює і покази потерпілого в частині того, що обвинувачений ОСОБА_6 стукав битою по склі автомобіля ОСОБА_11 , оскільки з відеозапису, на якому зафіксовано процедуру проведення слідчого експерименту за його участі, зафіксовано те, як він показує, що обвинувачений стукав по пасажирському лівому склі автомобіля ОСОБА_11 в той момент, коли він лежав на землі біля задньої правої частини вказаного автомобіля після нанесення йому ударів. Після чого він показав, як встав із землі та сперся спиною на багажне відділення зазначеного транспортного засобу. Вказані обставини він також підвередив в судому засіданні, зокрема те, що спочатку ОСОБА_6 постукував по склі битою, а лише потім він попробував піднятися зі землі, і коли піднявся, то сперся на автомобіль, що ставить під сумнів те, як потерпілий міг бачити за вказаних обставин, лежачи з протилежної сторони автомобіля, як ОСОБА_6 стукав саме битою по склі автомобіля. Крім цього, потерпілий зазначив, що ОСОБА_6 було спочатку нанесено удари битою свідку ОСОБА_11 , що суперечить показам останнього, який зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 завдав йому тільки один удар кулаком в обличчя.

Щодо звукозапису телефонного дзвінка на спецлінію «102», який поступив 20.11.2020 з номера мобільного телефону НОМЕР_3 , в якому жінка, яка зателефонувала на спецлінію, повідомила, що б`ють хлопця битою, то допитана в судовому засіданні вказана особа в якості свідка, а саме: ОСОБА_22 , не підтвердила те, що під час вказаних подій вона бачила саме биту, а вказала, що одна особа тримала в руках палку.

При цьому, суд звертає увагу, що жоден з допитаних учасників судового провадження, окрім потерпілого та свідка ОСОБА_25 , яка є дівчиною останнього та не була безпосереднім свідком конфлікту, а про обставини знає виключно зі слів потерпілого, не вказав на наявність під час вказаної події бити, якою ОСОБА_6 завдавав удари ОСОБА_12 .

Окрім цього, під час досудового розслідування предмет, який схожий на биту та яким було завдано тілесні ушкодження потерпілим, віднайдено не було.

З огляду на викладене, беручи до уваги суперечності у показах потерпілого, суд вважає, що матеріали кримінального провадження не місять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили, що під час вказаного конфлікту обвинуваченим ОСОБА_6 було використано биту. В той же час в судовому засіданні встановлено, шо заподіяння останнім тілесних ушкоджень потерпілому відбувалося за допомогою дерев`яної палки (штахети), яка була підібрана на місці вчинення злочину. А тому пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_6 у використанні заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета під час вчинення хуліганських дій, а відповідно кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 296 КК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 року № 10 спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

При цьому, застосування або спроба застосування предметів, підібраних на місці злочину, які не були спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, не дає підстав для кваліфікації дій винного за ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі 366/3050/16-к згідно із ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та за умови, що такі дії особи охоплюються обсягом висунутого їй обвинувачення.

Згідно з рекомендаціями, викладеними у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

За таких обставин, враховуючи, що для притягнення особи до відповідальності за ч. 4 ст. 296 КК України потрібно встановити використання обвинуваченим заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмету, беручи до уваги всі обставини вчиненого діяння, зокрема, те, що обвинувачений ОСОБА_6 використав для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому дерев`янку палку (штахету), яку він підібрав на місці злочину, у зв`язку з чим вона не може вважатися заздалегідь заготовленим предметом для нанесення тілесних ушкоджень, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. Та вважати доведеним обвинувачення ОСОБА_6 за обставин, встановлених досудовим слідством, за виключенням використання предмета, схожого на биту (заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень), з використанням палки (штахети), підібраної на місці вчинення злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 296 КК України хуліганством є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Аналіз диспозиції ст. 296 КК України показує, що обов`язковою ознакою об`активної сторони цього кримінального правопорушення є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, знищенні або пошкодженні майна, проявах безсоромності, знущанні над безпорадними людьми тощо. Тобто, хуліганство може виражатися у вчиненні діянь, які передбачені іншими статтями Особливої частини КК України. Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак, а також мотивів їх вчинення,

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (ЄУНСС №288/1158/16-к) зазначено, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні стверджував, що в останнього не було умислу на вчинення хуліганських дій, жодних активних дій він не вчиняв, а був очевидцем та свідком події.

Обвинувачений підтверджував, що дійсно не вчиняв жодних дій, вину не визнавав. А також зазначав, що шкоду потерпілому відшкодовував під тиском відповідальності за вчинене. Хоча не вважав себе винним. Так як з іншими обвинуваченими вирішили це зробити спільно.

Однак, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, судом розцінюється, як таке, що здійснене з метою ухилення від відповідальності.

При оцінці злочинних діянь обвинуваченого суд виходить з того, що ОСОБА_7 був в автомобілі ОСОБА_6 з самого початку, коли відбулася ДТП, внаслідок якої автомобіль останнього було пошкоджено. Ніхто з обвинувачених не діяли в межах закону, не повідомили про ДТП правоохоронні органи, а почали самостійно вирішувати даний конфлікт, усвідомлюючи свою протиправну та суспільно-небезпечну поведінку, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, прагнучи при цьому показати свою зневагу до існуючих загальновизнаних правил і норм у суспільстві, ігноруючи загальноприйняті норми суспільної поведінки та демонструючи зверхність, протиставляючи себе суспільству, переслідуючи автомобіль ОСОБА_11 , який, з їхніх же слів, втікав від них на значній швидкості, порушуючи ПДР України. В подальшому ніхто з обвинувачених не припинив свої дії. Після зупинки транспортного засобу ОСОБА_11 , поспілкувавшись з ним та з ОСОБА_12 , зрозумівши, що добровільно владнати даний конфлікт не можливо, обвинувачені не вжили заходів для вирішення даної ситуації у правовому полі шляхом виклику працівників поліції, а продовжували суперечку, яка перейшла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 та ОСОБА_5 завдали тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 та свідку ОСОБА_11 . ОСОБА_7 також приймав активну участь у вказаному конфлікті, на підвищених тонах розмовляючи з потерпілим, з`ясовуючи з ним відносини. Також ОСОБА_7 всупереч наявності такої можливості не вживав заходів з метою припинення вчинення протиправних дій зі сторони інших обвинувачених, не покинув місце події на підтвердження його негативного ставлення до того, що відбувалося, а навпаки, подзвонив брату ОСОБА_21 , якого викликав на місце події, щоб залучити його до вирішення конфлікту у метод, обраний обвинуваченими. По приїзду брата ОСОБА_7 також не залишив місце події, зокрема, разом з останнім на його автомобілі, хоча брат обвинуваченого, приїхавши на місце, за незначний проміжок часу поїхав. ОСОБА_7 був на місці до останнього. За цей час приїжджали працівники поліції, однак ніхто з присутніх не повідомив про те, що відбувається.

За таких обставин суд приймає до уваги те, що діяння здійснювалися обвинуваченими в активній формі; з ініціативи, як вважає суд, саме обвинувачених з використанням ними незначного (нікчемного) приводу; такі діяння мали місце в публічному (громадському) місці на вулиці та на очах у інших осіб, супроводжувались словесною перепалкою та фізичним насильством по відношенню до потерпілого; такими діями обвинувачених був грубо порушений громадський порядок, завдана шкода здоров`ю потерпілого, порушені його права та свободи, а також права та свободи інших осіб, які були в той час присутні на вулиці, не дотримані усталені правила комунікації (спілкування); спонукання вчинити обвинуваченими такі дії по відношенню до потерпілого позбавлені будь-якої необхідності, а навпаки, як вважає суд, постали із бажання обвинувачених показати свою зверхність та байдуже ставлення до законів і правил поведінки, а також ті обставини, що обвинувачені і потерпілий до злочинного посягання не перебували в особистих неприязних стосунках.

Після вчинення кримінального правопорушення всі троє обвинувачених повністю спільно відшкодували завдану потерпілому шкоду, оплатили його лікування, а тому він до обвинувачених претензій не має.

В той же час суд враховує, що нанесення тілесних ушкоджень під час вчинення хуліганських дій є однією з форм особливої зухвалості, але не обов`язковою складовою частиною хуліганства. Особлива зухвалість також може проявлятися у формі зверхнього, нахабного поводження, спілкування на повишених тонах з недотриманням усталених правил комунінкації.

Тому доведеність вини і кваліфікація дій усіх обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України в суду не викликає сумнівів.

А відтак суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразились у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, яке вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК України.

В той же час в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 ствердив, що під час вказаного конфлікту він тільки говорив з потерпілим, можливо трохи голосніше, однак ударів останньому він не завдавав.

Потерпілий в судовому засіданні зазначив, що перший в обличчя його вдарив ОСОБА_5 від чого він впав на землю. Далі йому наносили удари по всьому тілу руками і ногами. Удари наносились зверху. Скільки людей наносили ці удари, він не знає. Удари були швидкі. Бачив біля себе ОСОБА_5 і ОСОБА_7 . Припускає, що ОСОБА_7 також наносив йому удари.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені та свідки не вказували, що ОСОБА_7 наносив удари потерпілому. Так, свідок ОСОБА_11 стверджував, що не бачив ніяких дій зі сторони ОСОБА_7 по відношенню до потерпілого, так само не бачив він таких дій зі сторони інших обвинувачених. Свідок ОСОБА_23 бачив шарпанину, однак, не може сказати, чи він бачив когось конкретно під час вказаної події. Свідок ОСОБА_21 зазначив, що, коли він приїхав на місце події, то хлопці просто стояли і розмовляли, конфлікту ніякого він не бачив. Свідок ОСОБА_22 бачила штовханину, однак, не бачила осіб, які знаходилися на місці події.

Враховуючи те, що потерпілий не може ствердити, чи обвинувачений ОСОБА_7 наносив йому удари, а тільки припускає це, мотивуючи тим, що бачив, як останній стояв біля нього, а обвинувальний акт не містить конкретизації кількості, характеру та локалізації ударів, які ОСОБА_7 завдавав потерпілому, тому суд вважає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на користь такої особи.

Письмові докази: слідчий експеримент від 26.04.2021, поведений за участі потерпілого, та протокол пред`явлення особи для впізнання від 27.04.2021, під час якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка наносила йому тілесні ушкодження, не спростовують встановлені в судовому засіданні обставини події, так як проведені ці слідчі дії виключно з потерпілим, який в судовому засіданні не міг чітко вказати, що ОСОБА_7 завдавав йому ударів, а лише припускав це.

Також суд враховує дані висновку експерта № 317, в якому зазначено, що, враховуючи кількість всіх тілесних ушкоджень, можна вважати, що ОСОБА_12 було нанесено не менше чотирьох ударів тупими предметами, з яких: один удар в ділянку голови, два удари в ділянку правої руки та один удар в ділянку правої ноги, що в свою чергу відповідає характеру ударів, які завдали потерпілому обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Таким чином суд приходить до переконання, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу, який би вказував на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки жодний свідок та навіть потерпілий не зміг однозначно ствердити, що останній спричиняв такі ушкодження.

За таких обставин суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення ОСОБА_7 , що він спільно з ОСОБА_5 почав безпричинно удвох наносити удари руками та ногами у різні частини тіла ОСОБА_12 .

Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у відповідності зі ст. 65 КК України суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинувачених, позицію прокурора та потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, є нетяжким злочином.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що останній згідно з довідками медичних закладів за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, одружений, на утриманні має трьох малолітніх дітей, має постійне місце реєстрації та проживання, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, офіційно працевлаштований на посаді начальника зміни виробництва карбамідо-формальдегідних смол ТОВ «Карпатсмоли», за місцем роботи характеризується позитивно (т.2 а.п. 116-124, 138-140).

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що останній згідно з довідками медичних закладів за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, має постійне місце реєстрації та проживання, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, офіційно працевлаштований на посаді оператора в компанії «Shushi Zoom», та за місцем роботи характеризується позитивно (т.2 а.п. 101-104, 125-131).

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що останній згідно з довідками медичних закладів за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, має третю групу інвалідності, зареєстрований, як фізична особа-підприємець, має постійне місце реєстрації та проживання, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався (т.2 а.п. 106-115, 142).

Судом встановлено, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 згідно зі ст. 66 КК України, є відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

В судовому засіданні прокурор просив враховувати ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 296 КК України покарання у виді обмеження волі строком 2 роки, обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України - покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, обвинуваченому ОСОБА_7 ч. 2 ст. 296 КК України - покарання у виді обмеження волі строком 3 роки.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 зазначив, він повністю визнав свою вину та відшкодував шкоду потерпілому, у зв`язку з чим останній претензій не має. При призначені покарання обвинуваченому просить врахувати особу останнього та призначити мінімальне покарання зі застосуванням ст. 75 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_6 не заперечує тих обставин справи, які йому інкримінуються згідно з обвинувальним актом, однак, єдиним лише уточненням є те, що останнім не було наперед підготовлено знаряддя для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому - дерев`яну биту. З допитів, зокрема, потерпілого встановлено, що подія відбувалася в нічний час, при цьому саме останній зазначає, що вказаним предметом була бита. Інші учасники справи чітко вказували, що у ОСОБА_6 , ні під час вказаних подій, ні до того, не було дерев`яної бити. Як підтверджують інші обвинувачені, ОСОБА_6 побачив на землі дерев`яний брусок, який він використав для завдання ударів. Також просить врахувати, що потерпілий ніяких претензій до обвинуваченого не має, шкода відшкодована. Щодо кваліфікації кримінального правопорушення, то зазначає, що матеріали кримінального провадження не мають доказів, що під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 використувалася бита. При призначені покарання просить врахувати особу обвинуваченого ОСОБА_6 і застосувати до останнього мінімальну міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 зазначив, що з показів самого потерпілого встановлено, що неправомірних дій щодо нього, а саме: ударів, та порушення громадського порядку з боку його підзахисного не було. Удари наносилися виключно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Жодних активних дій та прямого умислу з боку ОСОБА_7 не було. Останній був фактично свідком події, яка відбулася внаслідок ДТП, яку вчинив ОСОБА_11 , що переросла у бійку, участі у якій він не брав. Потерпілий жодних претензій до ОСОБА_7 не мав і не має. Сторона обвинувачення неправильно становила обставини кримінального правопорушення, що призвело до неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 . Докази вини останнього відсутні. З огляду на викладене, пред`явлення обвинувачення не знайшло підтвердження під час судового розгляду, а тому просить ОСОБА_7 виправдати за ч. 2 ст. 296 КК України за недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому визнав та просив суворо не карати його.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав частково, оскільки не бив битою потерпілого, просить суворо його не карати.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав, погодився з думкою адвоката і просив його виправдати.

Потерпілий в судовому засіданні зазначив, що шкода йому відшкодована, претензій до обвинувачених не має, просить їх суворо не карати, про що також подав відповідну заяву (т.2 а.п. 72).

При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд також враховує, що однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених кримінальними правопорушеннями, що фактично відбулось у даному кримінальному провадженні та про що вказує заява потерпілого, який зазначив, що претензій до обвинувачених не має.

Обираючи покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд вважає, що у відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, особам, які вчинили кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень з урахуванням всіх обставин справи, даних характеризуючих обвинувачених, пом`якшуючої покарання обставини.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час та після вчинення протиправних дій, зокрема, визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні хуліганства, добровільне відшкодування шкоди всіма обвинуваченими, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинувачених, їх характеризуючі дані, враховуючи відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючої покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 необхідно обрати покарання у межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки зі застосуванням ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде необхідним для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно обрати покарання у межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки зі застосуванням ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас суд звертає увагу, що іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати відсутні. Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувати, запобіжні заходи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- медичну карту амбулаторного хворого № 9990/165 ОСОБА_12 , довідку № 2711 від 20.11.2020 Калуської ЦРЛ, довідку про результати обстеження від 26.11.2020 на ім`я ОСОБА_12 , чотири рентген знімки, які повернуто на зберігання потерпілому ОСОБА_12 , - після вступу вироку в законну силу вважати повернутими ОСОБА_12 ;

- копію звукозапису телефонного дзвінка на спецлінію «102», який поступив 20.11.2020 з номера мобільного телефону НОМЕР_3 , що записано на оптичний носій CD-R марки «My Media», що зберігається у матеріалах кримінального провадження, - після вступу вироку в законну силу залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Роз`яснити потерпілому, що у відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: