ВИРОК

іменем України

Справа № 569/15640/21

14 червня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження №0000631 від 07 квітня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Полтава, Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_7 ,

представника потерпілого та цивільного позивача адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2021 року, близько 20 години 37 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у технічно справному стані, рухаючись навпроти будинку №416Б по вул. Соборній, зі сторони вул. Вербової в напрямку вул. Князя Острозького, в м. Рівне, в порушення вимог п.п. б) п. 2.3 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа на ліво по ходу руху транспортного засобу, хоча мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху пішохода.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної краніо-скелетної травми: черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку легкого ступеня з контузійними вогнищами обох гемісфер головного мозку, з наявністю перелому потиличної кістки з переходом на основу черепа та травматичного субарахноідального крововиливу; закритого двохкісточкового (зовнішньої кісточки великогомілкової кістки та малогомілкової кістки в нижній третині) перелому лівого гомілково-ступневого суглобу без зміщення, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Порушення ОСОБА_4 , пункту 18.1 Правил дорожнього руху, який передбачає, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у інкримінованому злочині визнав повність і підтвердив, що при обставинах вказаних у вироку 06 квітня 2021 року, близько 20 години 37 хвилин, керуючи автомобілем Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись навпроти будинку №416Б по вул. Соборній, зі сторони вул. Вербової в напрямку вул. Князя Острозького, в м. Рівне допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 . З місця дорожньо-транспортної пригоди не зникав, надавав допомогу, відвідував у лікарні. Щодо пред`явленого потерпілою цивільного позову то вказав, що оплатив ОСОБА_7 100000 грн. та 5000 грн., що підтверджено відповідними розписами та заявами.

Потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що 06 квітня 2021 року, близько 20 години 37 хвилин зупинилась на пішохідному переході навпроти будинку №416Б по вул. Соборній в м. Рівне, де її збив автомобіль ОСОБА_4 , після чого була доставлено до лікарні, де зробили знімок, мала травму голови перелом черепа. На даний час втратила нюх, живе неповноцінним життям через втрату відчуття. У судовому засіданні цивільний позов підтримала в повному обсязі, просила визначити розмір моральної шкоди, які слід стягнути з ОСОБА_4 в межах пред`явленого цивільного позову.

Обставини справи, встановлені даним вироком, а саме місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форма вини i мотиви злочину ніким iз учасників судового розгляду, в тому числі i самим обвинуваченим ОСОБА_4 не оспорюються.

Заслухавши думку учасників процесу, з`ясувавши правильне розуміння ними змісту обставин справи, а також те, що сумнівів у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України,що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і вважає вину ОСОБА_4 доведеною повністю.

Органом досудового слідства правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує, особу винного, який на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатране перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, вчинення необережного злочину, поведінку обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди. Щире каяття та активне сприяння розкриттю даного злочину, добровільне відшкодування шкоди, суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, але в умовах постійного контролю за його поведінкою органами пробації, а тому на підставі ст.75 КК України його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У відповідності до п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N18 ( v0018700-08 ) від 19.12.2008) у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК ( 2341-14 ) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Приймаючи рішення про незастосування до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткового покарання, а саме позбавлення права керувати транспортними засобами, судом було враховано обставини вчинення злочину - вчинення з необережності, особу обвинуваченого, котрий позитивно характеризується, до адміністративної відповідальності не притягався, у вчиненому щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою.

У межах кримінального провадження потерпілою ОСОБА_7 до ОСОБА_4 пред`явлено цивільний позов на 300000 грн. на відновлення здоров`я та проходження реабілітації та моральну шкоду в сумі 500000 грн.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у страховій компанії АТ «Українська транспортна страхова компанія», згідно страхового полісу №АР/4069811.

Суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Згідно з п.55 постанови великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.56 постанови великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Крім того п.57 постанови великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У зв`язку з тим що позивач ОСОБА_7 не зверталась до страховика відповідача та не отримала його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу звернувся до відповідача ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог слід відмовити, що відповідає правовому висновку вищевказаної постанови Великої Палата Верховного Суду п.60.

При цьому суд враховує правовий висновок Великої палати Верховного Суду у справі №754/5683/22 від 19 квітня 2023 року де в п.52 суд виснував, що «Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини четвертої статті 263 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду і зокрема Великої Палати Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, і у суддів відсутні права для не застосування таких висновків.»

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_7 з клопотанням про залучення співвідповідача страховика відповідно до ст.51 ЦПК Країни не зверталась та відповідно до си.13 ЦПК України позовних вимог до страховика не заявляв, що також є самостійною підставою для відмови у позові.

Щодо ухвали суду про залучення в якості співвідповідача Акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», то остання не може впливати на вирішення позовних вимог, оскільки потерпіла ОСОБА_7 у встановлений законом порядок позовних вимог не пред`явила, в тому числі і на стадії підготовчого судового засідання.

Крім того, суд враховує попередню поведінку потерпілої ОСОБА_7 , яка в своїй розписці від 22.06.2021 року зазначає, що з ОСОБА_4 примирилась та отримала грошові кошти в сумі від 100 000 грн., при цьому відповідно до ст.46 КК України, примирення передбачає, відшкодування завданої шкоди.

В цьому суд враховує правовий висновок постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Враховуючи вищевикладене, суд критично відноситься до заяву потерпілої від 25.07.2022 року, де остання зазначає, що з обвинуваченим не примирилась, цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України, а саме: автомобіль марки Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 ; флешкарту SPMicro SD HC 16 Gb з відеозаписом події дорожньо-транспортної пригоди від 06.04.2021 зберігати при матеріалах кримінального провадження, відеореєстратор марки «Falcon Full HD 1080p» разом із комплектуючими кабелями та зарядними пристроєм повернути власнику.

Керуючись ст.ст. 124, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на засудженого такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 8450 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят) гривень 28 копійок витрат на залучення експерта.

Речові докази: автомобіль марки Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 ;флешкарту SPMicro SD HC 16 Gb з відеозаписом події дорожньо-транспортної пригоди від 06.04.2021 зберігати при матеріалах кримінального провадження, відеореєстратор марки «Falcon Full HD 1080p» разом із комплектуючими кабелями та зарядними пристроєм повернути власнику.

Скасувати арешт з майна, накладений ухвалою Рівненського міського суду від 08 квітня 2021 року в частині заборони власнику розпоряджатися автомобілем марки Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_9