Справа № 448/1591/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/93/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000574 від 28.09.2018про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бортятин, Мостиського р-ну, Львівської обл., зареєстрованого на АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 26 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 121 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили і направлення засудженого до місця відбування покарання.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_12 300 000 грн. моральної (немайнової) шкоди.

В задоволенні решти вимог морального характеру ОСОБА_12 до ОСОБА_7 відмовлено.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку ОСОБА_7 , близько 04 год. 28.09.2018, навпроти магазину ФОП « ОСОБА_13 » на АДРЕСА_2 , під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, який переріс у бійку, діючи з умислом на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_14 удар рукою стисненою у кулак в область шиї зліва, умисно заподіявши травму каротидного синусу на шиї, яка спричинила рефлекторну зупинку серця, ускладнилась розвитком гострої серцево-судинної недостатності, відноситься до умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить допитати в судовому засіданні свідків, які не були допитані судом першої інстанції незважаючи на клопотання сторони захисту з обґрунтуванням необхідності такого допиту, зокрема:

-ОСОБА_15 , який проживає у АДРЕСА_3 ;

-ОСОБА_16 , який проживає у Львівській області, Мостиський район, с. Бортятин;

-ОСОБА_17 , яка проживає у АДРЕСА_4 );

-ОСОБА_18 , який проживає у Львівській області, Мостиський район, с. Довгомостиська;

-ОСОБА_19 , який проживає у Львівській області, Мостиський район, с. Довгомостиська;

-ОСОБА_20 , який проживає у Львівській області, Мостиський район, с. Бортятин;

-ОСОБА_21 , яка проживає у Львівської області, Мостиський район, с. Бортятин;

-ОСОБА_22 , який проживає у Львівській області, Городоцький район, с. Родатичі;

-ОСОБА_23 , яка проживає у Львівській області, Мостиський район, с. Довгомостиська;

-ОСОБА_24 , який проживає у Львівській області, Мостиський район, с. Довгомостиська;

-ОСОБА_25 , який проживає у Львівській області, Мостиський район, с. Довгомостиська,;

Оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. З ч. 1 ст. 284 КПК України через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим при неповному судовому розгляді, при невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що жоден з медичних висновків експертів не вказує, що смерть настала через травму каротидного синусу на шиї зліва, яка спричинила рефлекторну зупинку серця та ускладнилась розвитком гострої серцево-судинної недостатності; у медичних висновках не зазначено, що крововиливи у клітковині шиї навколо судинно-нервових пучків зліва, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого, що вказана травма має ознаки умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння.

Стверджує, що експертами не зазначено, що саме тілесні ушкодження виникли при ударі в ділянку шиї зліва рукою стиснутою в кулак, що після їх заподіяння ОСОБА_26 раптово помер.

Звертає увагу, що з висновків судово-медичних експертиз №2258/2018 від 17.10.2018 року та №54/2018 від 29.10.2018 року при внутрішньому дослідженні шиї трупа ОСОБА_27 виявлено натікання крові в рихлій клітковині вздовж судинно-нервових пучків справа та зліва, що, на думку апелянта, вказує на ту обставину, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме що удар було завдано саме зліва.

Захисник зазначає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, і в частині покликання суду на те, що ОСОБА_7 покликається на те, що не мав умислу на спричинення смерті або ж заподіяння ОСОБА_14 тяжкого тілесного ушкодження, оскільки останній не вказував ні у своїх показах в судовому засіданні, ні в будь яких інших документах наданих суду, що завдавав тілесні ушкодження ОСОБА_14 в область шиї зліва й такі висновки суду є такими, що не підтверджуються доказами і суперечать тим доказам і обставинам, які були встановлені під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Вважає, що суд таким формулюванням вказує на визнання ОСОБА_7 обставини щодо нанесення ОСОБА_14 тілесного ушкодження в область шиї зліва, що не підтверджується жодним доказом дослідженим в судовому засіданні.

Захисник вказує, що суд у своєму вироку не надав належної правової оцінкипоказанням свідка ОСОБА_28 , яка показала про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_29 постійно були в полі її зору та тілесних ушкоджень ОСОБА_14 не завдавали.

Не погоджується з критичною оцінкою судом показань свідка ОСОБА_29 виключно через дружні стосунки свідка з обвинуваченим.

На думку сторони захисту, показання свідка ОСОБА_28 та ОСОБА_29 повністю спростовували обставини зазначені прокурором у обвинувальному акті та могли істотно вплинути на висновки суду, оскільки обставин, які б вказували на недостовірність свідчень вказаних свідків у судовому засіданні встановлено не було.

Водночас вважає, що виходячи з показів свідка ОСОБА_30 наданих під час досудового розслідування, слідчого експерименту та судового розгляду, такі не узгоджуються між собою в частині істотних обставин, які досліджуються та змінюються в залежності, де надаються такі покази, є суперечливими та не узгоджуються між собою та показами інших свідків.

Стверджує, що зміна показів свідка ОСОБА_31 не пов`язана з пригадуванням обставин, а виключно зі створенням обставин, які необхідні для постановлення обвинувального вироку.

Апелянт вказує, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Зазначає, що питання причинно-наслідкового зв`язку щодо дії та наслідку, навіть при імовірному припущенні нанесення ОСОБА_7 удару потерпілому, фактично базуються виключно на показах двох свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_32 , при цьому судом не враховано інших доказів досліджених судом, які фактично не підтверджують версію сторони обвинувачення.

Стверджує, що дані матеріалів кримінального провадження, зокрема що після удару в ділянку шиї ОСОБА_26 втратив свідомість і через короткий час помер, не підтверджені та не спростовані експертом, тому чи мав місце саме такий розвиток подій слід додатково встановлювати в судовому засіданні на що суд першої інстанції не звернув уваги. Зазначає, що експерт не підтвердив та не спростував, що існує причинно-наслідковий зв`язок між ударом в передню бокову частину шиї зліва та смертю потерпілого, а вказав лише про удар в шию не зазначаючи при цьому сторону удару, що ставить під сумнів той факт, що смерть наступила саме від удару в передню бокову частину шиї зліва.

Вказує, що у вироку містяться істотні суперечності між висновком суду та висновком експерта, оскільки з висновку експерта не вбачається, що вказана травма настала саме через удар в передню бокову частину шиї та відсутнє навіть подібне формулювання застосоване судом, тому після звернення уваги на вказану обставину стороною захисту суд з власної ініціативи вирішив допитати експерта з приводу зазначених обставин, однак в подальшому через неявку експерта такий допит не відбувся.

Сторона захисту, покликаючись на розмежування складів злочинів за ч. 2 ст. 121 КК України та ст. 119 КК України, вважає, щосуд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема не врахував, що стороною обвинувачення неправильно кваліфіковано інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення.

Вважає, що неповнота судового розгляду полягала в тому, що суд з 18 свідків, які були безпосередніми учасниками вказаної події та по різному вказували на винних осіб та обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема і осіб, які бились з потерпілим, дозволив допитати у судовому засіданні лише шістьох. При цьому, свідчення вказаних 12 свідків у допиті яких судом було відмовлено могли спростувати твердження висловлені у судовому засіданні ОСОБА_33 та ОСОБА_34 . 3.

Захисник звертає увагу, що у Висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №145 від 26 червня 2019 р. зазначається, що у протоколі допиту свідка ОСОБА_35 від 28.09.2018 р. останній зазначив, що «хлопці розповідали, що він упав на землю, від удару в шию, який йому наніс житель села Бортятин (хлопець із компанії із села Бортятин) Філіп ОСОБА_36 ...», однак сторона обвинувачення не з`ясовувала у свідка хто таке йому повідомив, чи дійсно ОСОБА_37 брав участь у бійці, чи наносив він удари потерпілому тощо.

Водночас стверджує, що потерпіла вказала у своїх показах, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення могли бути причетні інші особи, що вбачається з її показів про негативні відносини між потерпілим та іншими особами, які брали участь у бійці зокрема ОСОБА_38 .

Вважає, що неповнота судового розгляду, позбавила суд можливості об`єктивно з`ясувати усі обставини справи.

Сторона захисту вказує, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону тим, що з ініціативи суду був допитаний свідок ОСОБА_39 з тих самих обставин щодо яких він допитувався, що фактично дало йому змогу скоригувати свої покази в черговий раз та фактично сприяти притягненню ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності. При цьому мало місце порушення належної правової процедури.

Також стверджує, що з огляду на суперечності висновку експерта та показів свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_32 , суд з власної ініціативи постановив викликати в судове засідання для допиту експерта з метою роз`яснення висновку, однак після неприбуття експерта у судове засідання суд, незважаючи на необхідність роз`яснення висновку експерта та розуміючи необхідність повного та об`єктивного розгляду справи, перейшов до судових дебатів.

Вказує, що судом не враховано, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

В обґрунтування необхідності допиту вказаних апелянтом свідків, захисник зазначає, що місцевим судом було відмовлено в їх допиті, незважаючи на те, що вказані особи були допитані під час досудового розслідування, їм були відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, вони були безпосередніми свідками вказаних обставин та їх свідчення були необхідні для повного та об`єктивного дослідження інших доказів та підтвердження позиції сторони захисту.

Окрім того, щодо виклику свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , зауважує, що суд поклав обов`язок забезпечення таких свідків, які допитувалися під час досудового розслідування з ініціативи сторони обвинувачення, на захист, однак через фізичну, процесуальну та фінансову неможливість забезпечення явки даних свідків у судове засідання сторона захисту фактично була позбавлена можливості допитати їх та в подальшому відмовилась від їх допиту, що на думку сторони захисту, суттєво вплинуло на судовий розгляд та рішення суду.

Апелянт стверджує, що сторона обвинувачення, в особі прокурора, знаючи про таких свідків не просила про їх допит та не виконала вимоги ч. 2 ст. 9 КПК України у відповідності до яких прокурор, зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

02 травня 2023 року під час розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 останній відмовився від свого клопотання щодо допиту в судовому засіданні свідків, які не були допитані судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступи ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_12 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримані у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 08 лютого 2021 року сторона захисту заявила клопотання про допит свідків, які були допитані під час досудового розслідування з метою встановлення усіх обставин вказаного кримінального провадження. Проте, сторона обвинувачення заперечувала та просила виключно про допит тих трьох свідків про яких заявила вона.

В свою чергу, суд першої інстанції з 18 свідків, які були безпосередніми учасниками вказаної події та по різному вказували на винних осіб та обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема і осіб, які бились з потерпілим дозволив допитати у судовому засіданні лише шістьох. При цьому, свідчення вказаних 12 свідків у допиті яких судом було відмовлено могли вказати, які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину або його відсутності.

Разом з тим, суд першої інстанції не вжив усіх можливих процесуальних заходів для перевірки обґрунтованості доводів обвинуваченого та захисника щодо вагомості показів свідків, які клопотав захисник про допит (т.1 а.с.114).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що свідки про допит яких клопотав захисник були допитані під час досудового розслідування (т.1 а.с. 4-5).

Також, під час розгляду матеріалів кримінального провадження захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 вказував, що з висновку експерта не вбачається, що вказана травма настала саме через удар в передню бокову частину шиї.

На підставі вищенаведеного суд першої інстанції з власної ініціативи вирішив допитати експерта з приводу зазначених обставин, проте в подальшому після неприбуття експерта у судове засідання, суд першої інстанції незважаючи на необхідність роз`яснення висновку експерта та розуміючи необхідність повного та об`єктивного розгляду справи перейшов до судових дебатів.

Крім того, у судовому засіданні 11 жовтня 2021 року судом була допитана свідок ОСОБА_28 , на присутність якої покликався у своїх показах ОСОБА_7 , і у своїх показах вказала, що до моменту коли вона з ОСОБА_29 та ОСОБА_7 пішла до авто та повернулась додому, ОСОБА_7 нікого не бив в обличчя, ніхто не падав та події описані в обвинувальному акті не відбувалися.

Свідок ОСОБА_39 в свою чергу вказав, що 28.09.2018 близько 03 год., неподалік від входу на подвір`я магазину ФОП « ОСОБА_13 » у с. Довгомостиська, під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, який переріс у бійку ОСОБА_31 з ОСОБА_44 , в яку згодом втрутилися інші, в т.ч. ОСОБА_14 . При тому, як він забирав ОСОБА_14 з бійки, ОСОБА_7 з розвороту сильно вдарив останнього кулаком в область щелепи зліва, від удару той одразу знепритомнів, звалився на землю, до притомності не приходив, ОСОБА_7 разом з іншими, з місця події втекли, прибула фельдшер ШМД повідомила про смерть потерпілого.

Проте, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають значення для висновків суду, у вироку суду не вказав, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Також, з як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 11 січня 2022 року свідок ОСОБА_39 , вказав, що удар був нанесений лівою рукою в область щелепи справа і ОСОБА_45 впав на землю. Свідок з його слів знаходився орієнтовно 1-2 метри від ОСОБА_46 та ОСОБА_47 . При цьому, ОСОБА_48 він ніби то бачив зі спини. В подальшому сказав, що не пригадує майже нічого та він точно всі обставини пригадував раніше.

При повторному допиті ОСОБА_30 (з ініціативи суду) в судовому засіданні 29 липня 2022 року останній не зміг пояснити в який бік розвертався обвинувачений, якою рукою наносив удар, такий наносився кулаком чи долонею, не зміг ні підтвердити чи спростувати покази ОСОБА_7 .. Міг лише згадати, що тримав ОСОБА_14 за руки і відтягував його.

Аналізуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що вказані обставини ставлять під сумнів допустимість посилання суду першої інстанції в судовому рішенні на покази вказаної особи.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вимогами ч.1 ст. 410 КПК України передбачено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та справедливого рішення, зокрема якщо судом були відхиленні клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вказані порушення кримінального процесуального закону є істотними, вказані обставини були залишені поза увагою судом першої інстанції при судовому слідстві, оцінці наявних доказів та ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України.

До того ж, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29. 06. 1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Проте, суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався і всупереч положенням ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку лише перерахував докази, проте не зазначив, які саме фактичні дані, що містяться у цих доказах, підтверджують чи спростовують обставини, що підлягають доказуванню у цьому провадженні, фактично не проаналізував ці докази і не оцінив сукупність доказів з точки зору їх достатності для визнання ОСОБА_7 винуватим. Із вироку суду вбачається, що доводи, заявлені захисниками, суд у вироку належним чином не спростував.

Таким чином, на переконання колегії суддів, як убачається зі змісту вироку та матеріалів справи, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 .

При цьому, колегія суддів враховує, що неналежне обґрунтування щодо спростування тих чи інших доводів сторони обвинувачення та сторони захисту, є грубим порушенням ст. 6 Конвенції, практики ВСУ і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального закону незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст. 129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Таким чином, вирок повинен бути вмотивованим та переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду першої інстанції сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудження чи виправдання особи.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16. 12. 1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Враховуючи зазначене, дані обставини позбавляють суд апеляційної інстанції можливості виправити перелічені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, зокрема, потребують проведення нового судового слідства в повному обсязі, повного дослідження та оцінювання всіх доказів, що процесуально означатиме інстанційну заміну судом апеляційної інстанції суду першої інстанції, і є процесуально неприпустимим.

За вказаних підстав вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду та із перевіркою допущених судом першої інстанції порушень.

Згідно із ч.3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Під час нового судового розгляду слід врахувати підстави, за яких скасовано оскаржуваний вирок суду першої інстанції, а також необхідно зауважити на доводи сторони захисту та прокурора, та надати їм належної оцінки, і належно, повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідити всі докази у кримінальному провадженні як окремо, так і у сукупності, та, виходячи із достовірно встановлених обставин, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 задоволити частково.

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4