Дата документу 04.07.2023
Справа № 337/3528/19
Провадження № 1-кп/334/263/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі колегії суддів:

головуючогосудді ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
за участю прокурораОСОБА_5
захисникаадвоката ОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7
представника потерпілоїадвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні

за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001124 від 21.06.2019 року,-,

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2022 року після здійснення автоматизованого розподілу справ в провадження судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 07.07.2021.

Ухвалою суду від 19.04.2022 задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями визначено склад колегії для розгляду справи.

Справа перебуває на стадії судового розгляду.

Ухвалою суду від 16.05.2023 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів до 14 липня 2023 року включно.

04.07.2023 прокурором в судовому засіданні подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 терміном на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що продовжують свою дію ризики, передбачені пп. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження правопорушень, а саме:

-переховуватись від суду;

-вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначає, що кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 згідно ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів. ОСОБА_7 не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, є особою, раніше судимою за вчинення злочинів проти власності та статевої свободи та статевої недоторканості особи, судимості за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені, тобто ОСОБА_7 усвідомлює те, що він може потрапити до місць позбавлення волі на тривалий строк, що в свою чергу вказує на те, що останній може переховуватись від суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_7 є особою, неодноразово судимою за вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості. Зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор ОСОБА_5 підтримала його з наведених в клопотанні підстав, зазначила, що з огляду на те, що справа підлягає новому розгляду, продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого, потерпіла при допиті в судовому засіданні вказала на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила відносно неї кримінальне правопорушення, при цьому тяжкість обвинувачення, хоча і не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу найбільш суворого виду, проте має враховуватись у сукупності з іншими обставинами.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 підтримала думку прокурора, зазначала, що потерпіла категорично заперечує проти обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки побоюється за себе та членів своєї родини, обвинувачений є особою, який вчинив відносно неї злочин.

Обвинувачений ОСОБА_7 в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою просив відмовити, оскільки він не винний у вчиненні кримінального правопорушення, на час затримання мав постійне місце проживання та роботи, вирок щодо нього Запорізьким апеляційним судом скасовано, а отже обвинувачення є безпідставним.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 при розгляді клопотання в задоволенні клопотання прокурора просив відмовити за його безпідставністю.

Вирішуючи питання доцільності подальшого застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 і п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК убачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу - щодо встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд керується стандартом переконання «достатні підстави», який є значно нижчим у порівнянні зі стандартами доказування «обґрунтована підозра`і «поза розумним сумнівом» (п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №11-132сап21).

Так, існування кожного вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК ризику повинна підтверджуватися фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстрована (п. п. 85, 86 рішення ЄСПЛ від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» /Makarenko v. Ukraine, заява №622/11).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні та наявність ризиків на існування яких посилається сторона обвинувачення, суд вважає, що сторона обвинувачення довела наявність підстав вважати, що існують ризики, про які заявлено прокурором.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, який є особливо тяжким злочином.

Доводи сторін, в тому числі і щодо правильності формулювання обвинувачення, наявність доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення, будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, суворість покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду.

Щодо суспільної небезпеки, суд приходить до висновку, що такий злочин має, відповідно, дуже високий ступінь суспільної небезпеки та підвищений ступень суспільної небезпеки.

На думку суду вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

При цьому, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також суд враховує рішення ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, який зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Судом зазначається, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Крім того, відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні також підтверджує підстави існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає неспроможними доводи сторони захисту з приводу наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, посилання на постійне місце проживання та місце офіційного працевлаштування, оскільки підтвердженням міцних соціальних зв`язків може бути наявність у обвинуваченого родини й утриманців.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, за аналогічний особливо тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як по відбуттю строку покарання, так і умовно-достроково, а маючи не зняті та не погашені судимості, знову обвинувачується у вчиненні аналогічного особливо тяжкого злочину, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних злочинів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи обвинуваченого та його захисника з приводу необґрунтованості ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України безпідставними.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання на те, що матір обвинуваченого має поганий стан здоров`я та потребує постійного догляду, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Всі доводи сторони захисту, які зводяться до відсутності доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину не можуть розглядатись судом під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, оскільки на цій стадії розгляду, суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Доводи ж сторін, в тому числі і щодо правильності формулювання обвинувачення, наявність доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення, будуть перевірятися та оцінюватися судом у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Також суд враховує позицію потерпілої, яка висловлена її представником, та яка категорично заперечує проти обрання відносно обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 7, 9 , 22, 199, 201, 331, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів до 01 вересня 2023 року включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду, обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_3