Справа № 456/24/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/571/23 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000546 від 07.11.2022 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. ст. 286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Стрий, Львівської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, працюючого з 05.04.2023 водієм в ТОВ «Меш Інвест», одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , із середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробовуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Провадження за позовом ОСОБА_11 , ОСОБА_12 інтереси якої представляє ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди - закрито.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 7551,20 (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят одна гривня 20 копійок) грн.

Скасовано арешт на накладений ухвалою слідчого судді 08 листопада 2022 року по кримінальному провадженні №0000546 від 07.11.2022.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку, 07.11.2022 року близько 20:30 год. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «BMW 320D», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Івана Франка поблизу будинку №4, в м. Моршин, Стрийського району, Львівської області в напрямку центральної частини міста, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: P. 1 п. 1.5, Р. 2 п.п. 2.3 б), д); Р.12 п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він під час керування транспортним засобом не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись із перевищенням допустимої швидкості, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки у вигляді пішохода, який рухався зліва на право відносно напрямку руху автомобіля та якого водій об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_13 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, потерпілий ОСОБА_13 отримав тупу поєднану травму тіла, яка супроводжувалася крововиливами під оболонки головного мозку, повний перелом грудного відділу хребта на рівні 2-3 хребцевого зчленування з розривом спинного мозку і між хребцевих зв`язок, переломи 2,3,4,5-го ребра справа по біля-хребтовій лінії з розривом легеневої та пристінкової плеври, повною травматичною ампутацією правої гомілки та перелом обох кісток лівої гомілки з крововиливами в навколишні м`які тканини, забоєм серця та легень, що призвело до розвитку травматично- геморагічного шоку та смерті, в результаті якої пішохід ОСОБА_13 загинув на місці події.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання із іспитовим терміном 2 роки. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вказаний вирок суду є незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП із летальним наслідком, вважає, що судом безпідставно не призначено ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

12 липня 2023 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло заперечення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 , в яких останній просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування покликається на те, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, активно сприяв досудовому розслідуванню, примирився з потерпілим, що на думку захисника свідчить про добросовісність його поведінки, самокритичну оцінку вчиненого, що в силу усталеної практики Верховного Суду вказує на щире каяття останнього.

Вказує, що ОСОБА_6 жодним чином не знімає з себе відповідальності за вчинене, так як ДТП відбулась у населеному пункті. Проте, на думку сторони захисту обставини вчинення даного кримінального правопорушення значно знижують ступінь його винуватості, так як швидкісний режим руху останній порушував через страх за своє життя і майно, а не зухвале знехтування правил дорожнього руху. Крім цього, пішохід перебував у темному одязі та рухаючись зліва направо фактично вибіг з під зустрічного мікроавтобусу, що позбавило можливості з моменту виявлення пішохода зреагувати і зупинити власне авто до моменту удару.

Звертає увагу, що єдиним джерелом доходів для утримання сім`ї останнього є діяльність пов`язана із продажем автомобілів на вторинному ринку та робота водієм у ТОВ «МЕШ Інвест», що є неможливим без посвідчення водія.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.

Щодо апеляційних доводів сторони обвинувачення про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробовуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки, визначені ст.76 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 та призначив йому основне покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, підставно звільнивши останнього від відбування такого покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас, згідно роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.

Призначаючи покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При цьому, пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має на утриманні малолітнього сина, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття у вчиненому злочині, обвинувачений повністю відшкодував завдану потерпілим шкоду та активно сприяв розкриттю злочину, обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, тяжкість наслідків, що настали у результаті грубого порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, а саме заподіяння потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких останній загинув на місці події, виключає можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, віднесено законодавцем до злочинів проти безпеки руху, а тому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами з урахуванням обставин вчинення вказаного злочину очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що суд належним чином не мотивував своє рішення щодо незастосування додаткового покарання.

Зважаючи на вище вказане, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції, безпідставно не застосував додаткове покарання до обвинуваченого ОСОБА_6 чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За приписами ч.1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Зважаючи на вище вказане, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок скасуванню в частині призначення покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відшкодування шкоди потерпілим та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Вищенаведені обставини правопорушення та дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь тяжкості злочину, яка визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію виду і розміру покарання, а й фактичними обставинами справи, при яких було скоєно злочин, дають колегії суддів підстави прийти до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку з постановленням нового, з погіршенням положення обвинуваченого, колегія суддів в порядку п.2 ч.1 ст.420 КПК України скасовує вирок у відношенні ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задоволити.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4