Справа № 953/6734/23
н/п 1-кс/953/6029/23
"07" серпня 2023 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
Згідно з відміткою на поштовому конверті, клопотання про арешт майна направлено на адресу Київського районного суду м. Харкова 01 серпня 2023 року.
У ході досудового розслідування встановлено, що 24 липня 2023 року до ЧЧ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що 24 липня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 невстановлена особа шахрайським способом заволоділа майном, що належить ОСОБА_5
З урахуванням викладеного у органу досудового розслідування виникла обґрунтована необхідність у накладенні арешту на вищезазначені предмети з метою недопущення їх знищення та забезпечення збереження доказів до повного та об`єктивного досудового розслідування.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, встановив, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (частина10 статті 170 КПК).
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3, ч. 5, ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України передбачені вимоги до клопотання про арешт майна, зокрема у ньому повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Прокурор просить накласти арешт на майно, яке було вилучено у службовому приміщенні терміналу «Нової пошти» за адресою: АДРЕСА_2 , та яке належить ФОП ОСОБА_5 .
Положеннями ст.172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна розглядається за участю, у тому числі, власника майна.
Як вбачається зі змісту клопотання про арешт майна, прокурор зазначає власника тимчасово вилученого майна - ФОП ОСОБА_5 .
Разом з тим, всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України прокурор не долучив до клопотання жодних документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, та не навів конкретних доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
З клопотання, як воно викладене прокурором, не можливо встановити, хто є дійсним власником тимчасово вилученого майна та відповідно належним чином повідомити його про розгляд клопотання.
Отже, прокурору у клопотанні необхідно вказати, хто є власником тимчасово вилученого майна, зазначити факти та документи, що підтверджують право власності, а також інформацію, за якою можливо здійснити повідомлення власника майна про розгляд клопотання.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна необхідно повернути прокурору, встановивши при цьому строк в сімдесят дві години для усунення вищевказаних недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172 КПК України, суддя
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1