Провадження № 11-кп/824/107/2022 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 та апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, про залишення ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Бучанська виправна колонія №85» та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ст. 348, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 345, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» до розгляду кримінального провадження №0000125 по суті,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року задоволено клопотання прокурора щодо застосування відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосовано до ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , кожного окремо, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали визначено тривалістю до 21 лютого 2020 року включно. Відмовлено у задоволенні клопотання прокурора щодо зміни часових меж домашнього арешту відносно ОСОБА_14 .. Залишено обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 - у ДУ «Київський слідчий ізолятор», ОСОБА_17 - у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119», ОСОБА_12 - у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Бучанська виправна колонія 85», ОСОБА_8 - у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Білоцерківська виправна колонія 35» до розгляду кримінального провадження № 0000125 по суті.

В обґрунтування судового рішення зазначається, що обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , кожний окремо, засуджені вироком Оболонського районного суду м. Києва за вчинення різних кримінальних правопорушень, при цьому строк відбування ними покарання за згаданим вироком закінчується у січні 2020 року. В той же час, суд врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які є раніше судимими за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, а на даний час обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема і особливо тяжкого, яке, згідно обвинувачення, було вчинено організованою групою на території Київського СІЗО, тобто режимного об`єкту, та пов`язане з погрозою вбивством, насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків. Ці обставини свідчить про підвищену небезпеку протиправних дій ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що в свою чергу, на переконання суду першої інстанції, створює реальні ризики як щодо їх можливості після відбуття покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва за першої нагоди переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, так і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в даному конкретному випадку не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених. Також, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вирішив за можливе при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, із застосуванням насильства.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність вирішити питання щодо можливості залишення обвинувачених за місцем їх утримання, зважаючи на те, що вирок Оболонського районного суду м. Києва, яким засуджені обвинувачені до відповідних покарань, набрав законної сили та підлягає виконанню. За таких обставин, в рамках реалізації обвинуваченими своїх процесуальних прав, визначених діючим законодавством, слід забезпечити можливість обвинуваченим безпосередньо приймати участь в розгляді даного кримінального провадженні, у зв`язку з чим необхідно залишити обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у ДУ «Київський слідчий ізолятор», ОСОБА_17 - у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119», ОСОБА_12 - у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Бучанська виправна колонія 85», ОСОБА_8 - у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Білоцерківська виправна колонія 35» до розгляду кримінального провадження № 0000125 по суті.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що суд першої інстанції не мав права продовжувати запобіжний захід ОСОБА_8 , оскільки кримінальне провадження підлягає закриттю.

В свою чергу, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та ухвалити судове рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано вимоги КПК України, Конвенцію та практику ЄСПЛ.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В свою чергу, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованою та не вмотивованою, що є порушенням вимог ст. 370 КПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив усі обставини кримінального провадження, не вислухав думку усіх учасників судового процесу, та порушив його право на захист.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, КПК України, а також необґрунтованою, невмотивованою з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та винесена з порушенням його права на захист.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурор просить апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , а також апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вважає, що вказані апеляційні скарги не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Звертає увагу, що до істотних порушень кримінального процесуального законодавства апелянтами віднесено нібито ухвалення такого рішення незаконним складом суду через його незгоду з прийнятими колегією суддів наведеного суду у цьому провадженні ще під час підготовчого судового засідання окремих рішень про відмову у задоволенні поданих стороною захисту відводів колегії суддів 06 червня 2019 року. У той же час, відмова суду в задоволенні клопотання учасників процесу при відправленні правосуддя не може сприйматись як упередженість, оскільки у таких випадках суддя приймає відповідне процесуальне рішення у межах наданих йому повноважень, визначених кримінальним процесуальним законом.

Також зазначає, що з дотриманням визначеного порядку, 24 грудня 2019 року судом розглянуто та задоволено заявлене прокурором клопотання. Як наслідок - обрано щодо обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, шляхом постановлення відповідної ухвали, з відображенням відомостей, регламентованих положеннями ст. ст. 183, 315, 331 та 372 КПК України, у повному обсязі.

Зазначає, що враховуючи обрання судом 24 грудня 2019 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, під час судового розгляду, унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої пред`явлено обвинувачення. Це у повній мірі узгоджується із положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України.

Прокурор вважає, що пред`явлене обвинувачення є обґрунтованним, поміж іншого, викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності, здатні переконати пересічного спостерігача у тому, що останні можуть бути причетними до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із загальновідомим рішенням Європейського суду з прав людини «Влох проти Польщі». Такі факти були враховані судом при постановлені оскаржуваного рішення. У зв`язку із вказаним, на переконання прокурора, ухвалене судом 24 грудня 2019 року оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю відповідає положенням ст. ст. 331, 372 та Главі 18 КПК України.

Окрім цього, перелік таких доказів, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях прокурором відображено у заявленому клопотанні, на виконання вимог п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України.

Також прокурором, у відповідності до положень п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України у заявленому клопотанні відображено виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність кількох ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 цього Кодексу.

У зв`язку із вказаним, 24 грудня 2019 року судом за результатом всебічного, повного й неупередженого дослідженні всіх обставин заявленого клопотання прокурором, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зважаючи, окрім іншого, на відомості про особи обвинувачених, постановлено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення. Також, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, судом приймаючи до уваги, що ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , обвинувачуються у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства та погроз такого застосування, обґрунтовано обрано щодо них такий запобіжний захід без визначення розміру застави.

Крім того, посилання апелянтів на те, що нібито ухвалення оскаржуваного рішення поза межами строків досудового розслідування з ігноруванням не вирішених обставин, які свідчать про наявність підстав для закриття кримінального провадження, то, такі ж аргументи адвоката ОСОБА_7 стосовно строків слідства, а також усіх інших наведених у його скарзі, вже неодноразово були розглянуті, визнані необґрунтованими та безпідставними та як наслідок відхилені Київським апеляційним судом під час розгляду поданих останнім скарг на рішення Шевченківського районного суду міста Києва про продовження строку тримання під вартою стосовно інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні.

У судовому засіданні колегією суддів у складі головуючого судді - ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, які не заперечували щодо задоволення указаних самовідводів, обговоривши доводи заяв про самовідвід, колегія суддів приходить до висновку, що заяви про самовідвід колегії суддів підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя. Вказане положення закріплене в ч. 1 ст.21 КПК України, яка кореспондується з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В п. 104 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) від 27 травня 2013 року зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Аналогічно в п. 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» (заява №7577/02) від 03 травня 2007 року зазначено, що «безсторонність», в сенсі п. 1 ст. 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є довіра, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Враховуючи наведені у заявах про самовідвід суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та підстави, у даному випадку стверджувалось про можливі сумніви щодо недотримання виключно суб`єктивного критерію безсторонності суду, що є предметом перевірки під час розгляду питання про самовідвід, необхідно звернути увагу на наступне.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням ХІ з`їзду суддів України від 22.02.2013, визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідно до пункту 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23, при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів, а згідно з їх пунктом 2.5 суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Колегія суддів, у контексті викладеного, звертає увагу на те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 11 липня 2022 року, постановленою колегією суддів у складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистої поруки.

Наразі, колегію суддів розглядається судове провадження, в тому числі, і щодо ОСОБА_8 із аналогічного предмету - продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за апеляційною скаргою на рішення, яке було постановлене 01 лютого 2022 року, тобто до рішення від 11 липня 2022 року, яке було скасоване ухвалою від 11 липня 2022 року, що саме по собі, не викликає у суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 й ОСОБА_4 та суб`єктивного ставлення до розгляду вказаного судового провадження, однак, об`єктивно свідчить про наявність обставин, які у стороннього спостерігача можуть викликати сумніви у неупередженості суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даному судовому провадженні.

З аналогічних підстав колегією суддів було заявлено самовідвід у пов`язаному провадженні № 11-кп/824/1995/2022 (справа № 761/22125/19), який було задоволено ухвалою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення заяв про самовідвід колегії у складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 70, 82, 81 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Задовольнити самовідвід суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від участі у розгляді апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2022 року.

Матеріали судового провадження Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України; ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України; про залишення ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Бучанська виправна колонія №85»; ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ст. 348, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 345, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» до розгляду кримінального провадження № 0000125 по суті - передати до Управління забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ для здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду, відповідно до вимог ст. 35 КПК України.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4