Номер провадження: 11-кп/813/1081/23
Справа № 509/6357/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одесивід 14.02.2023 кримінальному провадженні №0000346, внесеному до ЄРДР 19.09.2021 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці в арештному будинку.

Строк відбування покарання відраховувати з часу поміщення ОСОБА_10 до арештного будинку в порядку виконання зазначеного вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_10 не обирався.

Позов ОСОБА_11 задоволено, стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 5952 гривні 75 копійок, моральну шкоду у розмірі 20000 гривень, та 16800 гривень, в рахунок компенсації витрат на правову допомогу.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним у тому, що він 10.08.2021 біля 11:30 годині, більш точний час встановити не представилось можливим, знаходячись у дворі домоволодіння за адресою свого мешкання, а саме: АДРЕСА_2 в ході раптового виниклого конфлікту з метою заподіяння тілесних ушкоджень за допомогою наявної у нього в руках мітли умисно наніс декілька прямих ударів в обличчя ОСОБА_11 .

В результаті чого ОСОБА_11 нанесені наступні тілесні ушкодження: травма лівого яблука у вигляді травматичної ерозії рогівки, що за своїм характером і перебігом призвели до розладу здоров`я на строк понад шести днів і не більше трьох тижнів за цим критерієм, згідно п. 2.3.3 «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду повною мірою несправедливим, упередженим, не об`єктивним, таким що містить цілий ряд вагомих протиріч, ґрунтується на очевидних суперечливих та належним чином не доведених обставинах і відповідно, таким що винесено з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, і відповідно таким, що повною мірою порушує конституційні права обвинуваченого.

Доводи обґрунтовує тим, що вина ОСОБА_10 у вчинені кримінального проступку не підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Наголошує, що судом першої інстанції неправомірно та повною мірою не об`єктивно, при винесенні оскаржуваного вироку прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_12 щодо характеризуючих ознак засудженого, а саме: що на її думку, засуджений характеризується виключно з негативної сторони, оскільки ніби то його дії заважають сусідам і таке інше, висловивши власну суб`єктивну оціночну думку, не надавши при цьому жодних належних доказів такої поведінки засудженого. Вказує, що суд не прийняв до уваги та не надав жодної правової оцінки наданим до суду доказам з боку сторони захисту, і зокрема письмовій рекомендації (характеристиці) наданої компанії ADVANCE, де ОСОБА_10 проходив тримісячне навчання. Зазначає, що висновки суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого є несправедливими, а стягнутий розмір шкоди не співрозмірним з отриманим потерпілим тілесним ушкодженням. Вважає висновок суду, щодо стягнення витрат на правову допомогу необґрунтованим.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати, закрити кримінальне провадження та відмовити у задоволені цивільного позову потерпілого у повному обсязі.

Погоджуючись із вироком суду представник потерпілого подав заперечення на апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частино 3 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Проте, у поданій апеляційній скарзі стороною захисту не заявлено клопотання про повторне дослідження доказів із зазначенням підстав для такого дослідження.

Не заявлено такого клопотання і під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав місцевий суд.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального проступку за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується дослідженими у суді першої інстанції доказами, які у своїй сукупності є достатніми, допустимими, узгодженими між собою, зібрані у встановленому порядку і досліджені судом першої інстанції з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів провадження під час судового розгляду судом першої інстанції допитані потерпілий ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 які надали чіткі та послідовні покази, які в свою чергу підтверджуються дослідженими доказами у справі, представлені стороною обвинувачення та які повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненому ним кримінальному проступку, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі яких ухвалено обвинувальний вирок.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що 10.08.2021 йому потрібно було їхати на роботу о 11:00 ранку, відкрив ролети та побачив мішки зі сміттям, та ОСОБА_10 який сперечався з сусідкою ОСОБА_13 . Він нагнувся за мішком кинув його за паркан, потім нагнувся взяти другий мішок, і в цей час ОСОБА_10 щіткою двічі ткнув йому у очі. Він пішов додому промити око яке боліло, потім викликали швидку допомогу, яка приїхала хвилин через 30, його забрали до лікарні. Сміття він хотів прибрати щоб виїхати. Зранку коли вони побачили безлад на їх ділянці, але хто це зробив не бачили. Потім вони впевнилися, що це зробив ОСОБА_10 оскільки був відкритий каналізаційний люк з його сторони, він у них один на два домоволодіння. Раніше були конфлікти з обвинуваченим, якій погрожував йому, постійно включає гучно музику, розливав воду, та фікалії по його ділянці. Він викликав поліцію з приводу гучної музики та мигаючого ліхтаря направленого у бік його вікон, влаштований зі слів обвинуваченого « ОСОБА_15 ».

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що в день подій 10.08.2021 року які відбувалися на АДРЕСА_3 вона побачила, як сусід ОСОБА_10 складав сміття та ставив його під ролети потерпілому. Вона заглядала до ділянці тому, що ОСОБА_10 дуже гучно слухає музику, на зауваження не реагує, неодноразово вони зверталися до охорони з цього приводу. Дружина ОСОБА_16 вийшла та побачила, що складають сміття під ролети, почала робити зауваження. Обвинувачений ОСОБА_10 стояв за своїм парканом, паркан невисокий, ми його бачили, він просто кидав сміття через свій паркан. Сандул стояв в кінці паркану та все сміття збирав та складав під ролети потерпілому. Потерпілий ОСОБА_17 відкрив ролети і побачив мішки із сміттям, він попросив ОСОБА_10 прибрати мішки. Потім потерпілий вийшов і відкинув пакет, ОСОБА_10 був агресивно налаштований, взяв мітлу та відштовхнув двічі потерпілого, потерпілий схватився рукою за своє око. Мітлу він пхнув в обличчя потерпілого, після того як потерпілий попросив прибрати сміття із його території домоволодіння. Вона все бачила на власні очі бо гуляла з внуком, зробила зауваження обвинуваченому ОСОБА_10 , але він не відреагував. З обвинуваченим неможливо розмовляти, він агресивний та постійно насміхається, агресивно настроєний до потерпілого. Приблизна відстань між потерпілим та обвинуваченим була 1 метр. Удар мітлою був здійснений умисно, відразу потрапив у обличчя, потерпілий взявся за око. Удар був сильний зі всього маху. Було здійснено кілька ударів, скільки не пам`ятає. Погрози з боку обвинуваченого звучали постійно відносно потерпілого та інших сусідів.

Свідок ОСОБА_14 пояснила що потерпілий ОСОБА_11 її чоловік, а обвинувачений ОСОБА_10 її сусід. Так, 10.08.2021 року в АДРЕСА_4 десь о пів на дванадцяту вона вийшла на перед будинкову територію та побачила сміття, розбитий посуд, розляпані каналізаційні відходи, які були розляпані по всій ділянці. Вони зайшли до будинку та не виходили десь дві години, оговтувалися від побаченого. Потім вони відкрили ролети і побачили, що сусідка ОСОБА_13 розмовляє із ОСОБА_18 , вона вступила у розмову. Коли вони зібралися з чоловіком виїжджати на автомобілі, то побачили сміття і будівельні матеріали, її чоловік нагнувся за сміттєвими пакетами, відкинув його на територію домоволодіння обвинуваченого. В цей час ОСОБА_10 на своєї ділянці біля краю паркану підмітав листя дворовою мітлою, якою вдарив її чоловіка в обличчя через паркан. Її чоловік відразу схватився за очі, обвинувачений вдарив ще раз по обличчю її чоловіка. Вона подивилася в очі чоловіка, які були червоні, очі боліли і вони викликали швидку допомогу. Крім того, раніше 03.08.2021 року вони викликали поліцію з приводу гучної музики яку включає обвинувачений ОСОБА_10 .

При цьому свідки підтвердили факт спричинення тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_10 .

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується також зібраними по кримінальному провадженню доказами, дослідженим у судовому засіданні, а саме: висновком експерта №144 від 04.10.2021 з якого вбачається, що у ОСОБА_11 виявлена травма лівого яблука у вигляді травматичної ерозії рогівки. Дане тілесне ушкодження виникло від дії тупого предмета і могло бути заподіяне в строк та за механізмом, на який вказував потерпілий. Дана травма, за даними медичної документації, за своїм характером і перебігом призвела до розладу здоров`я на строк понад шести днів і не більш трьох тижнів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995), відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Оцінюючи вищезазначені докази, апеляційний суд приходить висновку про те, що всі досліджені у суді першої інстанції докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти однозначного висновку про те, що вина у вчинені інкримінованого ОСОБА_10 проступку доведена в повному обсязі і знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

При цьому до наданих у судовому засіданні показань обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не вчиняв дій які йому інкриміновані, районний суд обґрунтовано віднісся критично та розцінив їх виключно як позицію захисту і спосіб уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю зібраних та досліджених у кримінальному провадженні доказів, які є чіткими, логічними і послідовними та такими, що доповнюють один одного.

У даному випадку позиція обвинуваченого ОСОБА_10 , на якій наполягає і його захисник ОСОБА_8 , полягає у самозахисті від нападу потерпілого ОСОБА_11 в процесі якого він наніс тілесні ушкодження потерпілому, однак таких даних судом під час судового розгляду не встановлено. Не можна вважати нападом потерпілим ОСОБА_11 на обвинуваченого ОСОБА_10 перекидування мішків зі сміттям через паркан на територію домоволодіння ОСОБА_10 тобто судом достеменно встановлено, що потенційно згубних дій, яким характеризується небезпека, потерпілим вчинено не було.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував у суду першої інстанції, що наніс удар потерпілому в той час коли розмахував щіткою у бік потерпілого, що також підтверджує факт умисного нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що районний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги про непричетність ОСОБА_10 до кримінального проступку безпідставними.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того судом враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, не працює, має батьків пенсіонерів, не визнання вини та відсутність каяття у вчинені злочинних дій, тяжкість наслідків здоров`ю потерпілого заподіяних злочином, у зв`язку з чим вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 , покарання у виді арешту, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника, щодо взяття до уваги судом першої інстанції характеристики обвинуваченого ОСОБА_10 наданої свідком ОСОБА_13 , оскільки ці дані спростовуються матеріалами провадження.

Інших підстав для зміни покарання обвинуваченим не надано, а тому доводи сторони захисту, якими він мотивує необхідність зменшити покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання призначене обвинуваченому відповідно до санкції ч. 2 ст. 125 КК України та вимог ст. 65 КК України.

Крім того, апеляційний суд вважає не обґрунтованими доводи сторони захисту щодо безпідставності стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 матеріальної шкоди в сумі 5952, 75 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 16800 грн., оскільки ці витрати потерпілого доведені дослідженими у суді першої інстанції належними та допустимими доказами в їх сукупності, їм дані відповідна оцінка в рішенні суду.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту щодо не необґрунтованості стягнення моральної шкоди на користь потерпілого з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У абз. 3, 4 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при заподіяні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Відповідно до ст. 454 ЦК України відшкодування моральної шкоди може бути зменшено судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

При цьому, визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції враховав, що неправомірними діями ОСОБА_10 цивільному позивачу ОСОБА_11 заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу ушкодження його здоров`я, у порушенні звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також обставини, при яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, ступінь їх тяжкості та глибину його страждань.

Таким чином, апеляційний суд, всупереч доводів сторони захисту, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь ОСОБА_11 моральної шкодиу розмірі 20000 грн.

Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, тому суд першої інстанції вірно призначив покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2023 кримінальному провадженні №0000346, внесеному до ЄРДР 19.09.2021 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4