13.07.2023
справа № 642/3905/23
провадження № 1-кс/642/2053/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання ст. слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 , погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, який фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1,12 ч.2 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вказане клопотання з якого вбачається що Слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001139 від 01.06.2023за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вказане кримінальне провадження виділено з матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 27.03.2022р.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з помічником чергового чергової частини сектору моніторингу ВП № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , водієм 38 державного пожежно-рятувального посту 10 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_7 , цивільною особою ОСОБА_8 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті двом особам, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 22 березня 2022 року в період часу приблизно з 21.00 до 22.00, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , нанесли ряд ударів предметами палицеподібної форми (металевими трубами та дерев`яними палицями) ОСОБА_9 по голові та тулубу. ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс один удар лівою ногою по тулубу ОСОБА_10 . Надалі, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відтягнули ОСОБА_9 до водойми, яка розташована неподалік від будинку № 37 по вул. Озерній в с. Хотімля Чугуївського району Харківської області, а ОСОБА_7 та ОСОБА_5 взяли під руки ОСОБА_10 та проти її волі також відвели до вищевказаної водойми. Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілим, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 взяли фрагменти бетонного фундаменту, які лежали на березі водойми приблизно в 20 метрах від місця події, один з яких розмірами 27 х 20 х 16 см (Д х Ш х В), та кинули в голови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після чого останні перестали подавати ознаки життя, спричинивши ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді забійних ран на волосистій частині голови в правій тім`яно-скроневій області та в правій тім`яно-потиличній області; множинні садна в поперековій області праворуч, на правій сідниці, лівій сідниці, правому стегні по зовнішній поверхні в верхній і середній третинах, по садну на лівій кисті по тильній поверхні в проекції основи 3 п`ясної кістки, в області розгинальної поверхні п`ясно-фалангових суглобів 2, 3, 4, 5 пальців лівої кисті; по синцю на правій сідниці в області верхніх зовнішнього і внутрішнього квадрантів, на правому передпліччі по променевій поверхні на границі середньої і нижньої третин, на правій кисті в проекції проксимального кінця 2 п`ясної кістки по тильній поверхні, в області проекції правого надколінка, на правій гомілці по передній поверхні в верхній третині, в області лівого променево-зап`ясткового суглобу по розгинальній поверхні, два синця на правому передпліччі по розгинальній поверхні на границі верхньої і середньої третин, яка за ступенем тяжкості мають ознаки легких тілесних ушкоджень; закриту тупу травму грудної кітки у вигляді переломів 8, 9 лівих ребер по середньо-пахвовій лінії, яка за ступенем тяжкості має ознаки тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, та ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забійної рани на волосистій частині голови в правій лобно-тім`яній області, яка за ступенем тяжкості має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя; крововиливу м`яких покровів голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в тім`яно-потиличній області по умовно проведеній серединній лінії; лінійного перелому правої тім`яної кістки з розтріскуванням кісток склепіння та основи черепа; розривів твердої та м`яких мозкових оболонок з ушкодженням кори головного мозку тім`яної частки правої півкулі; садно в поперековій області ліворуч, яка за ступенем тяжкості має ознаки легкого тілесного ушкодження.

При цьому, ОСОБА_10 після отримання тілесних ушкоджень могла в дуже обмеженому обсязі здійснювати активні дії. ОСОБА_9 після отримання тілесних ушкоджень міг в обмеженому обсязі здійснювати активні дії.

Причиною смерті ОСОБА_10 є асфіксія від закриття дихальних шляхів рідиною з наступним проникненням її в легені, тобто втоплення.

Причиною смерті ОСОБА_9 є асфіксія від закриття дихальних шляхів рідиною з наступним проникненням її в легені, тобто втоплення.

Переконавшись в тому, що потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не подають ознак життя, тобто в доведенні до кінця свого спільного злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті двом особам, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 залишили місце скоєння злочину.

У зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, 14.03.2023 ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоп. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, двох осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного злочину вручено під розпис члену сім`ї останнього батьку ОСОБА_11 , у спосіб, передбачений статтями 135, 278, главами 6, 11 КПК України.

Крім того, на виклик до слідчого для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій ОСОБА_5 не з`явився, поважні причини свого неприбуття слідчому не повідомив.

Відповідно до інформації 2 ОВ ТУ ДБР у м. Полтаві місцезнаходження ОСОБА_5 невідомо.

Враховуючи вищевикладене, постановою слідчого від 02 червня 2023 року ОСОБА_12 оголошено в розшук.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами, зокрема: рапортом начальника СВ ВП № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 27.03.2022, протоколами допитів потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколами допитів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , протоколом огляду місця події від 06.10.2022, протоколами проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , протоколом огляду місця події від 29.06.2022, протоколами пред`явлення свідку ОСОБА_17 осіб для впізнання для фотознімками від 28.02.2023, протоколом пред`явлення потерпілій ОСОБА_20 осіб для впізнання для фотознімками від 10.03.2023,протоколами обшуків від 14.03.2023, висновками судово-медичних експертиз трупів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , протоколамидопитів ОСОБА_21 та ОСОБА_8 від 14.03.2023, речовими доказами, іншими доказами в своїй сукупності.

Крім того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то це поняття означає існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім того, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Разом з цим, у справі «І.А. проти Франції» №1/1998/904/1116 від 23.09.1998 року Суд вказує, що національний суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ст. 177 КПК України.

Зокрема, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а вказаний злочин віднесений відповідно до ст. 12 КК України, до категорії особливо тяжких злочинів.

Той факт, що у разі засудження за вчинення даного кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , як основне покарання, судом може бути застосоване лише покарання у виді позбавленні волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, сам по собі є одним з ризиків, який може свідчити про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_5 у майбутньому та у зв`язку з чим підозрюваний може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_5 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

У справі «Стогмюллер проти Автрії» №1602/62 від 10.11.1969 року Суд зазначає, що існує ціла сукупність обставин при врахуванні ризику переховування особи, зокрема, очікуваний важкий вирок або особливий характер затримання особи або відсутність міцних зв`язків у країні, що дає підстави вважати, що наслідки та ризики втечі можуть бути визнані менш небезпечними, ніж продовження тюремного ув`язнення (п. 15).

Крім того, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема речові докази.Так, на час вчинення злочину ОСОБА_5 мешкав в с. Хотімля Чугуївського району Харківської області, де і було вчинено особливо тяжкий злочин. Крім того, з показань свідків у кримінальному провадженні вбачається, ОСОБА_22 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 входили до складу так званої «народної дружини» та здійснювали патрулювання с. Хотімля, заздалегідь озброївшись предметами для нанесення тілесних ушкоджень, зокрема палицями, телескопічними та гумовими кийками, тощо, які і може знищити, сховати або спотворити ОСОБА_5 , перебуваючи на волі.

Також, ОСОБА_5 особисто проживав в с. Хотімля Чугуївського району Харківської області та особисто знайомий з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, які дають викриваючі показання відносно нього, що вказує на те, що існує ризик, що ОСОБА_5 , знаходячись на свободі може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та схиляти їх до зміни показань на його користь, що може перешкодити встановленню істини по справі.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, перебуваючи на волі, останній з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування.

Відтак у слідства є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_5 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. З метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження доцільно застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, у справі «Яблонський проти Польщі»№33492/96, пункт 83, від 21.12.2000 року, Суд зауважує, що відповідно до пункту 3 статті 5 органи влади, приймаючи рішення про те, чи слід звільняти чи затримувати особу, зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення його появи на суді. Дійсно, ця Стаття передбачає не лише право на «судовий розгляд упродовж розумного строку або звільнення до розгляду», але також передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями його явки до суду».

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що останній, перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокурора, а в подальшому і суду, що унеможливлює виконання ним особистого зобов`язання.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що вказаний злочин вчинений із застосуванням насильства та спричинив загибель людей, тому слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 фактично проживав вс. Хотімля Чугуївського району Харківської області, а тому обрання відносно нього вказаного запобіжного заходу створить передумови вчинення тиску на потерпілих та свідківу вказаному кримінальному провадженні. Крім цього підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, немає, оскільки ОСОБА_5 , незважаючи на наявність у нього постійного місця проживання, підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину. Тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 , обставини, за яких він був скоєний, вказують на існування цілком реальних ризиків, що застосування до підозрюваного іншого, окрім як тримання під вартою, запобіжного заходу надасть йому можливість впливати на потерпілих та свідків.

Крім того, ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженніщодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Прокурор клопотання підтримав.

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явився, приводом доставлений не був.

Суд, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.07.23р., було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу його у судове засідання для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого, або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Згідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті. При цьому, ст. 193 ч. 6 КПК України передбачає що слідчий суддя, суд може розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише в разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений в міжнародний розшук, однак будь-які відомості про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук у клопотанні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, та з метою недопущень порушень ст.. 5, 6 «Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає, оскільки внесене без передбачених діючим законодавством обґрунтувань та не може бути розглянуто за відсутності особи, щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до вимог ст. 193 КПК України, відсутності прокурора, який би підтримав доводи клопотання та надав пояснення в обґрунтування заявлених вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193-194, 196, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ст. слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 , погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1.12 ч.2 ст. 115 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1