Номер провадження: 11-кп/813/1172/23
Справа № 496/4412/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської областівід 23.12.2022 кримінальному провадженні №0000174, внесеному до ЄРДР 25.06.2022 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Єреван, Вірсенія, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_8 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 не обирався.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , визнано винним у тому, що він скоїв кримінальне правопорушення при наступник обставинах.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», встановлено особливий режим в`їзду і виїзду громадян за територію України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім того, Указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», часткову змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-1Х (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Будучи обізнаним про правові наслідки прийнятих нормативно-правових актів обвинувачений ОСОБА_8 , маючи на меті безперешкодно покинути територію України, всупереч вимог «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 року №57, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці придбав завідомо підроблений документ, а саме: довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №121676 від 06.12.2021 року, у якій міститься інформація щодо визнання обвинуваченого ОСОБА_8 інвалідом II групи.

Реалізуючи свій єдиний злочинний умисел обвинувачений ОСОБА_8 прибув на пункт пропуску «Маяки-Удобне-Паланка», який розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, автодорога Одеса - Рені, пункт пропуску «Паланка-Маяки-Удобне», діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою виїзду за межі території України, всупереч вимог «Правил перетинання державного кордону громадянами України», під час проходження паспортного контролю, пред`явив працівнику Державної прикордонної служби України завідомо підроблений документ, а саме довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №121676 від 06.12.2021 року на ім`я обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане Міжрайонною медико-соціальною експертною комісією №1 Херсонської обласної ради м. Херсон, в якій міститься інформація щодо визнання його непридатним до військової служби, яка не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку довідки, що перебуває в офіціальному обігу на території України та виготовлена за допомогою способів друку, які не використовуються під час виготовлення даного виду документу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

Доводи обґрунтовує тим, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є надмірно суворим, оскільки судом не взято до увагу, вчинення кримінального проступку, позитивну характеристику по місця мешкання, вік, стан здоров`я, відсутність судимостей, каяття у вчинені злочину та визнання обставин скоєння кримінального правопорушення.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, призначивши покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 358 КК України, не оскаржуються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Щодо призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

При цьому, дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин.

У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.

Натомість призначаючи ОСОБА_8 суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Незважаючи на інший, більш м`який, основний вид покарання, передбачений санкцією ч. 4 ст. 358 КК України, місцевий суд призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, не зазначивши чому менш суворий вид покарання (штраф), буде не дієвими та не забезпечать виправлення обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції вірно врахував суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, позитивну характеристику по місцю мешкання, його вік, стан здоров`я, відсутність судимостей, вчинив кримінальний проступок, його каяття у скоєному.

Разом із тим, районним судом належним чином не враховані дані про особу обвинуваченого, який під час повномасштабної агресії російської федерації активну волонтерську допомогу Збройним Силам України, що підтверджується чисельними грамотами та подяками благодійних та громадських організації, які були досліджені судом апеляційної інстанції.

Наведене у своїй сукупності дає підстави вважати, що обрання обвинуваченому такого виду покарання, як обмеження волі не в повній мірі буде відповідати меті покарання, з огляду на характер кримінального проступку, вчиненого обвинуваченим та його особистості.

При цьому найбільш дієвим та адекватним буде призначення ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень,яке зможе виправити обвинуваченого та запобігти вчиненню ним або іншими особами нового кримінального правопорушення, в тому числі здійснювати подальшу волонтерську діяльність для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Спроможність обвинуваченого сплати призначений штраф підтверджується випискою з платіжної карти обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а вирок Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2022 зміні в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2022 кримінальному провадженні №0000174, внесеному до ЄРДР 25.06.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4