Справа № 752/193/23
Провадження № 1-кс/752/4987/23
У Х В А Л А

06.07.2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 04.01.2023 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК Укаїни

В С Т А Н О В И В:

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру.

На обґрунтування доводів заявник зазначає, що Голосіївським УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 від 04.01.2023 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Викладені в повідомленні про підозру висновки заявник вважає такими, що не відповідають вимогам законодавства, складено в порушення КПК України та відсутні достатні докази для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з чим просить слідчого суддю скасувати повідомлення про підозру від 18 квітня 2023 року.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без її участі, скаргу підтримує та просила її задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлений належним чином.

У відповідності до ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги та провадження, встановлено наступне.

«Зі змісту повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 18.04.2023 на думку сторони обвинувачення: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи таємно, з корисливих мотивів, перебуваючи на території кварталу 23, виділу 15 Дачного лісництва та КП «ЛПГ «Конча-Заспа», м. Київ, вирішив здійснити крадіжку майна, яке належало вказаному комунальному підприємству.»

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ від 10 грудня 2004 року №17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля», заволодіння деревами, зрубаними та підготовленими до складування або вивезення, залежно від обставин справи слід кваліфікувати за відповідними частинами ст. 185 КК України або іншими статтями, якими передбачена відповідальність за злочини проти власності.

Відповідно до ст. 70 Лісового Кодексу України, заготівля деревини здійснюється при використанні лісових ресурсів у порядку рубок головного користування, що проводяться в стиглих і перестійних деревостанах.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що жодних рубок та маніпуляцій із деревиною, викрадення якої інкримінується ОСОБА_4 у вказаній ділянці лісу КП «ЛПГ Конча Заспа», чи будь-які інші особи не проводили. Жодних доказів того, що вказана деревина була заготовлена чи якимось чином оброблена, тобто набула ознак предмету кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, органи досудовго розслідування не надали.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з висновком експерта від 19.04.2023 року № СЕ-19/111-23/20008-ТР, «Відповісти на запитання, чи залишені сліди розділення на наданих двох фрагментах стовбурів Деревини наданою бензопилою, не виявилось можливим, у зв?язку з їх непридатністю для ідентифікації слідоутворючого об?єкту».

В матеріалах кримінального провадження наявний лист від 03.01.2023 року відповідно до якого обчислено розмір шкоди, заподіяної лісу та складає 8663, 69 грн.

Водночас, згаданий лист не містить обґрунтованого розрахунку, на підставі якого було визначено суму матеріальної шкоди за нібито викрадену лісопродукцію.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 242 КПК України передбачено, що слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків.

Проте, у матеріалах справи відсутня експертиза щодо вартості деревини, яку за версією органів досудового розслідування здійснив замах на викрадення деревини.

Однак, навіть визначення вартості вищевказаної деревини не надає їй ознак предмету кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Відсутність доказів щодо вартості предмета злочину та умислу в ОСОБА_4 на викрадення цих дров, виключає кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 185 КК України кримінально карним є таємне викрадення чужого майна (крадіжка). При цьому, із суб`єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права та передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не доводять поза розумним сумнівом наявність в ОСОБА_4 умислу на таємне викрадення чужого майна.

Також відсутні докази про те, що на деревині, яку за версією органів досудового розслідування таємно викрав, були наявні бирки, штампи чи інші ознаки її приналежності КП «ЛПГ Конча Заспа» і така деревина не являється просто рештками від порубки дерев, які не були прибрані працівниками лісгоспу з узбіччя дороги та не представляють будь-якої матеріальної цінності.

У свою чергу, з матеріалів кримінального провадження взагалі не вбачається діаметр, групу і приналежність вилученої в ОСОБА_4 деревини.

Окрім цього, предметом злочину за ст. 185 КК України, який є злочином із матеріальним складом, є саме майно, яке характеризується сукупністю юридичної ознаки, що визначає приналежність майна певному власнику на законній підставі, а також економічної ознака, яка визначає вартість майна.

У ст.185 КК встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна. Крадіжка є злочином із матеріальним складом, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони якого є вартість викраденого майна.

Отже, для доведення поза розумним сумнівом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК, має бути встановлено в тому числі вартість викраденого майна.

При цьому згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Отже, оскільки деревина, яку підозрюваний хотів прибрати з дороги не були зрубаними та підготовленими до складування, тобто самі колоди не існували до початку вчинення злочину як об`єкти права власності, то вони не можуть бути предметами злочину передбаченого ст.185 КК України.

За вказаних вище обставин, дії, що інкримінуються ОСОБА_4 , як закінчений замах на крадіжку, не можуть кваліфікуватися і як відповідний злочин проти довкілля, оскільки предметом незаконної порубки лісу не можуть виступати повалені ким-то на дорогу сухі та пошкоджені шкідниками дерева.

Слідчий суддя вважає, шо об`єктивна сторона злочину обов`язковий елемент складу злочину як підстави кримінальної відповідальності. Відсутність цієї сторони або обов`язкових її ознак свідчить про відсутність складу злочину.

Перевезення незаконно зрубаної деревини не доводить факту її крадіжки. Такий висновок зробив ВС у постанові №279/2455/17

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту положень ст. 9 КПК України слідчий і прокурор зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та вимог інших актів законодавства. При цьому, слідчий і прокурор зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного та/чи обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Виходячи із вищезазначеного, слідчий, прокурор зобов`язані здійснювати повідомлення про підозру за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, у відповідності до ст. 276 КПК України, зміст письмового повідомлення про підозру повинен бути складений і відповідати вимогам ст. 277 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру повинно належним чином здійснюватися в порядку ст. 278 КПК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п.18 ч.1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Положення ч.2 ст. 8 КПК України зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - Суд), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що стала частиною національного законодавства. Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання особи такою, що не набула статусу підозрюваного є відсутність жодного з випадків з якими законодавство передбачає повідомлення про підозру, невідповідність змісту повідомлення обов`язковим відомостям які повинні у ній міститись, відсутність підстав для повідомлення про підозру.

Зі змісту приписів та положень ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором і має містити: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках зокрема: наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які прямо вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо, мабуть, не викликає більшої образи і більш болісної душевної травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині.

Також, матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б давали слідчому чи прокурору, на даній стадії підстави для складання і вручення ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

В змісті повідомлення про підозру відсутні чітко зафіксовані фактичні обставини події, як визначає п.6 ч.1 ст. 277 КПК України, тобто відсутня безсумнівна система належних до справи допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б вказують на наявність складу злочину в діянні підозрюваної особи, яка б виключала сумніви щодо того, що кримінальне правопорушення справді відбулося; кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення та відсутні обставини, які виключають її відповідальність.

Крім того, як вірно зазначив захисник ОСОБА_3 , повідомлення про підозру ОСОБА_4 є необґрунтованою та не відповідає вимогам статей 276-277 КПК України; повідомлення про підозру складено і вручено за відсутності наявності достатніх доказів для підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, тобто всупереч вимогам ст. 276 КПК України, а зміст письмового повідомлення про підозру ОСОБА_4 не містить фактичних обставин кримінального правопорушення та його складу, у вчиненні якого останній підозрюється, відсутні докази щодо вартості предмета злочину та умислу в діях ОСОБА_4 на викрадення деревини, що виключає кримінальну відповідальність, а також матеріали кримінального провадження не містить доказів про те, що на деревині, яку за версією органів досудового розслідування таємно викрав ОСОБА_4 , були наявні бирки, штампи чи інші ознаки її приналежності КП «ЛПГ Конча Заспа» і така деревина не являється просто рештками від порубки дерев, які не були прибрані працівниками лісгоспу з узбіччя дороги та не представляють будь-якої матеріальної цінності, не зазначено інших суттєвих обставин.

З моменту повідомлення про підозру від 18.04.2023 року, стороною обвинувачення не зібрано будь-яких доказів, що могли б обґрунтовувати причетність ОСОБА_4 до інкримінованого йому злочину.

Відтак, в сторони обвинувачення як на момент повідомлення про підозру так і пізніше були відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України.

Так, згідно ч.1ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор зобов`язаний всебічно,повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.1ст.94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд засвоїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту.

З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

Встановлення таких підстав базується на стандарті доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви №12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32).

Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28листопада 2017року,заява №72508/13, параграф 184).

Тому цей стандарт доказування є досить низьким, при якому необхідно в становити чи наявні (або відсутні)факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні підчас подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (заява № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року),в якій Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Проте наведений вище аналіз повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та наявних матеріалів досудового розслідування вказують на її необґрунтованість, а відповідно наявність підстави для скасування.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але непізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Відповідно до ч.1ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ст. 9 КПК України закріплений обов`язок суду,слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Положення ч.2 ст. 8 КПК зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі Суд), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція),що стала частиною національного законодавства.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини зпитань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13ч.1ст.3КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, а ніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27.02.1980, скарга №6903/75).

У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982 р, скарга №8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».

Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10.12.1982р.)навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного».

Таким чином, у органу досудового розслідування не було законних підстав повідомляти18.04.2023 про підозру ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0000017 від 04.01.2023 року, а відтак повідомлення є необґрунтованим та незаконним, оскільки здійснено з порушенням порядку передбаченого ст. ст. 8, 9, 42, 219, 276 КПК України та підлягає скасуванню, а скарга адвоката ОСОБА_3 - задоволенню.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 197, 199, 376 КПК України, слідчий суддя-

У Х В А Л И В:

скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 04.01.2023 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - задовольнити.

Скасувати повідомлення слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 від 18.04.2023 року, про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000017 від 04.01.2023.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: