Провадження № 1-кс/752/5953/23
У Х В А Л А

Іменем України

28 липня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управілння Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене Начальником управління Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, одруженого, працюючого охоронцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002710 від 21.09.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Мотивуючи необхідність застосування запобіжного заходу відносно особи, орган досудового розслідування посилається на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, органом досудового розслідування встановлено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, та застосування більш м`якого запобіжного заходу не в змозі запобігати ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Органом досудового розслідування встановлювались обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, зокрема, що громадянин України ОСОБА_6 (прізвисько - « ОСОБА_9 »), маючи підвищений злочинний вплив, визначивши подальше вчинення злочинів, як основне джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, діючи з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення шляхом скоєння умисних тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності, що поєднані із погрозами насильства та вбивства над потерпілим умисного знищення та пошкодження майна шляхом підпалів, що вимагає ретельної довготривалої підготовки, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше кінця квітня 2021 року, створив, керував та брав участь у злочинній організації, вчинивши указані вище злочини за наступних обставин.

Набувши кримінального досвіду у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності у провадженнях, де є підозрюваним та обвинуваченим, ОСОБА_6 здобув авторитет серед представників злочинного світу, постійно підтримував зв`язки з представниками криміналітету, не бажав ставати на шлях виправлення, а також став підтримувати та поширювати в суспільстві так звані «злодійські ідеї та традиції», а саме:

- використовувати для побудови взаємовідносин з оточуючими принципи корпоративних норм, моралі злочинного світу («по-поняттям»);

- таким же чином і вирішувати спори, які виникають між представниками криміналітету;

- дотримуватися неприпустимості співпраці з правоохоронними органами, ніколи не давати свідчення, ніколи не визнавати своєї вини у вчиненні злочинів.

Визначившись з напрямками протиправної діяльності та поклавши на себе функції організатора і керівника організації, набувши значного кримінального досвіду ОСОБА_6 особисто підібрав її учасників. Забезпечуючи при цьому стійкість організованої групи, керованість і тривалість намічених ним злочинних дій, він використовував для відбору кандидатів їх особисті якості - схильність до вчинення корисливих злочинів, набуті ними навички під час скоєння аналогічних злочинів у минулому, умови та спосіб їх життя, фізичний стан, зв`язки, здатність до підпорядкування, тощо.

Так, ОСОБА_6 з метою вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності в різні способи, переслідуючи на меті особисте збагачення, створив злочинну організацію до складу якої увійшли: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи у невстановленій досудовим розслідуванням кількості, якою керував, брав участь у ній та у злочинах, вчинюваних цією злочинною організацією.

Вищевказані особи попередньо, умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, за попередньою змовою зорганізувавшись у внутрішньо і зовнішньо стійке ієрархічне об`єднання, метою діяльності якого є вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, що вимагає ретельної, довготривалої підготовки, склавши при цьому єдиний план злочинних дій, відомий усім учасникам, з розподілом функцій кожного учасника злочинної організації, маючи єдині наміри щодо вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, підтримуючи між собою міцні внутрішні зв`язки, встановили чіткі правила поведінки в середині ієрархічного злочинного угрупування, керівником якого визнано ОСОБА_6 , свідомо виконували всі його вказівки.

З метою досягнення та реалізації єдиного плану вчинення кримінальних правопорушень, відомого всім учасникам злочинної організації, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, керуючись спільним злочинним умислом, корисливою метою, діючи у складі злочинної організації, вчинили ряд кримінальних правопорушень.

Зокрема вказана злочинна організація, у зазначеному складі, вчинила наступні злочини:

1) із невстановленого досудовим розслідуванням часу, але не пізніше кінця квітня 2021 року до моменту досягнення злочинного результату у вигляді заволодіння майном потерпілого шляхом вимагання, створена та очолювана ОСОБА_6 злочинна організація, до якої зокрема увійшли ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , вимагала передати та в подальшому отримала чуже майно, а саме кошти, що належали сім`ї потерпілих ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з погрозою насильства над ними чи їх близькими родичами, пошкодження чи знищення їхнього майна, з погрозою вбивства, з пошкодженням їх майна, вчинене організованою групою в умовах воєнного стану;

2) 21.08.2021 близько 03:30 год. створена та очолювана ОСОБА_6 злочинна організація, до якої зокрема увійшли ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , залучивши при цьому невстановлену досудовим розслідуванням особу, відповідно до розробленого плану дії учасників злочинної організації, що направлені на досягнення єдиного злочинного результату, за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 9-Б умисно пошкодили транспортний засіб «Тойота», р/н НОМЕР_1 ;

3) 15.09.2021 близько 03:40 год. створена та очолювана ОСОБА_6 злочинна організація до якої зокрема увійшли ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , залучивши при цьому невстановлену досудовим розслідуванням особу, відповідно до розробленого плану дії учасників злочинної організації, що направлені на досягнення єдиного злочинного результату, за адресою: м. Київ, вул. Космічна, 17, умисно пошкодили майно потерпілих шляхом підпалу;

4) 21.09.2021 близько 03:20 год. створена та очолювана ОСОБА_6 злочинна організація, до якої зокрема увійшли ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , залучивши при цьому невстановлену досудовим розслідуванням особу, відповідно до розробленого плану дії учасників злочинної організації, що направлені на досягнення єдиного злочинного результату, за адресою: АДРЕСА_2 , умисно пошкодили майно потерпілих шляхом підпалу.

27.07.2023 ОСОБА_6 в рамках проведення досудового розслідування № 0002710 від 21.09.2021 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

Орган досудового розслідування дотримується позиції того, що обставини оголошеної ОСОБА_6 підозри доведені в повній мірі належними та допустимими доказами, ризики, які полягають у спробах переховуватись, знищити чи спотворити відомості про обставини вчиненого кримінального правопорушення, впливати на свідків або перешкоджати досудовому розслідуванню в інший спосіб наявні, логічні та доведені матеріалами кримінального провадження, а інші запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою не здатні забезпечити належну процесуально поведінку підозрюваного.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити в повному обсязі, на підставі обставин, викладених в останньому.

Сторона захисту в судовому засіданні проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, зазначаючи про те, що у клопотанні належним чином не доведено наявність ризиків передбачених статтею 177 КПК України, та слідчим не встановлено характеризуючих підозрюваного, який, зокрема, має родину, 4 малолітніх дітей, сталі соціальні зв`язки та, перш за все, пішов добровольцем до військових формувань з метою супротиву збройної агресії росії против України, що характеризує його як моральну людину, яка стала на захист держави, а не як особу правопорушника. Також, на думку захисників, ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні не вручено підозру, а тому він не є підозрюваним та відносно нього не може бути обрано запобіжний захід.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002710 від 21.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

27.07.2023 ОСОБА_6 в рамках проведення досудового розслідування № 0002710 від 21.09.2021 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Слідчий суддя відмічає, що обгрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами в їх сукупності.

Дослідивши матеріали, долучені до клопотання, та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, приходить до висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчий суддя зазначає наступне.

Ризик переховування від правосуддя слідчий суддя оцінює у світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного ОСОБА_6 (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, в сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за злочин, передбачений ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

Покарання, зокрема, у вигляді позбавлення волі на значний строк, яке може бути призначене відносно ОСОБА_6 у випадку направлення обвинувального акту до суду та визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. (частина 4 статті 95 КПК України).

У свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Вказане доводить, що можливість впливу на свідків є досить ймовірною.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином прокурор обгрунтовує неналежною процесуальною поведінкою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0002216 від 21.08.2021р., зокрема вказуючи, що під час процеведення процесуальних дій - ознайомлення підозрюваного ОСОБА_6 із матеріалами кримінального провадження, останній неодноразово, демонструючи неналежну процесуальну поведінку, ігноруючи виклик слідчого, залишав місце проведення процесуальної дії.

Вказаний ризик, а також ризик вчинити інше кримінальне правопорушення є вірогідними та доведеними стороною обвинування.

Щодо ризику того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, то, на думку слідчого судді, він є формальним, недоведеним, а, отже, не покладається в основу при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на наведені обставини підозри, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним, слідчий суддя не вбачає беззаперечних та обґрунтованих підстав для застосування до підозрюваного будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, який би запобіг встановленим ризикам, а також вважає, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Щодо вирішення можливості застосування до такого підозрюваного застави, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 КК України.

З огляду на наявність обґрунтованих слідчим ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна, що згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, характеризуючі ознаки його особи, оцінку яких надано, слідчий суддя враховує особу такого підозрюваного й відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України вважає не застосовувати до нього заставу, що забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків на вказаний час у межах досудового розслідування.

Така позиція слідчого судді відповідає вимогам КПК України та не є вирішенням слідчим суддею тих питань, які повинні вирішуватись судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 177, 178, 183, 194, 369-372, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

1.Клопотання задовольнити .

2. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів у межах строку досудового розслідування, тобто до 27 вересня 2023 року до 15 год. 50 хв. включно, без права внесення застави.

3. Повний текст ухвали слідчого судді буде складено та оголошено в приміщенні суду протягом 5 діб.

4. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1