Провадження № 1-і/337/26/23
Справа №311/1255/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, -

встановив:

18.08.2023 року прокурор Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 посилаючись на те, що на даний час ризики, які слугували підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачені ч.1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, та просила його задовольнити з мотивів продовження існування ризиків передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що має місце проживання в Івано-Франківській області, а його син проживає у його будинку в Кіровоградській області.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, вказав, що ризики не підтверджені, ОСОБА_4 має соціальні зв`язки, родину. Так його син надав заяву про зобов`язання утримувати батька, та забезпечувати його. Також захисник вказує на те, що кримінальне провадження не існує, залишилось на окупованій території, прокурором досі не відновлено, та фактів причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого правопорушення не має. Його підзахисний тривалий час перебуває під вартою. Фактично заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає син.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника і просив його задовольнити.

Прокурор заперечувала проти зміни запобіжного заходу вказавши, що не надано підтвердження власності житла, не вказано весь склад осіб які проживають у будинку, та їх відношення до застосуванням домашнього арешту за їх місцем проживання. Також не надано підтверджень матеріального стану сина обвинуваченого і джерел його доходу для забезпечення батька.

Також пояснила, що обвинувачений перебуває під вартою з 17.01.2021 року, кримінальне провадження відносно нього за ч.3 ст. 187 КК України, 02.04.2021 року було направлено до суду і знаходилось на розгляді Токмацького районного суду Запорізької області, останнє судове засідання було призначене на 23.02.2022 року. На даний час провадження до іншого суду не передано, вважається втраченим, та клопотань з приводу відновлення втраченого кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , до суду не направлялось.

Заслухавши учасників провадження, суд приходить до наступних висновків.

У провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Відповідно до ч.1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

17.01.2021 року ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, та на стадії досудового слідства до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався судом з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, та на підставі наявності ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до Указу Президента України № 64/222 «Про введення воєнного стану в Україні» з урахуванням положень ст.3 Конституції України та на підставі рішення зборів Токмацького районного суду Запорізької області від 10.03.2022 року Токмацьким районним судом Запорізької області тимчасово зупинено здійснення судочинства.

На підставі розпорядження Верховного Суду України № 49/0/9-22 від 14.09.2022 року територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області змінено на Хортицький районний суд міста Запоріжжя області.

Відповідно до ст. 3, 8 Конституції України, ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст. 176, 177, 194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язані відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

КПК покладає обов`язок на сторону обвинувачення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу довести суду, як обґрунтованість обвинувачення, наявність ризиків непроцесуальної поведінки особи та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, тобто, у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Однак, виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

Кримінальне провадження перебувало на розгляді Токмацького районного суду Запорізької області, де тривала стадія судового розгляду.

На цей час м. Токмак тимчасово окуповано російською федерацією. Доля матеріалів справи, доказів у справі, наглядового провадження - не відома. Перелік свідків відсутній. Кримінальне провадження по суті не розглядалось вже близько 18 місяців.

ОСОБА_4 утримується під вартою ще 17.01.2021 року, і обвинувачений перебуває вже під вартою більше 2 років 7 місяців.

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Луценко проти України» від 3 липня 2012 року зазначив, що однією з вимог пункту 3 статті 5 Конвенції є те, що судовий контроль за триманням під вартою має бути автоматичним. Пункт 4 статті 5 Конвенції передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано та потім узято під варту (пункт 95).

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W.v.Switzerland», Заява №14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Beccievv.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти росії» від 24 травня 2003 року).

Оцінивши матеріали справи, суд бере до уваги обставини, встановлені під час обрання обвинуваченому тримання під вартою, зокрема обґрунтовану підозру щодо вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, данні про особу ОСОБА_4 . В сукупності такі обставини протягом тривалого часу підтверджували наявність ризиків у справі.

Однак прокурором в даному випадку не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням строку тримання під вартою, і перспектив розгляду кримінального провадження по суті, не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, останній не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки чи вчинить нові кримінальні правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 перестало бути розумним, а отже у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу необхідно відмовити, а обвинуваченому необхідно змінити на більш м`який запобіжний захід.

При цьому суд зазначає, що протягом перебування під вартою ОСОБА_4 , близько півтора року, справа по суті не розглядається, по незалежним від обвинуваченого причинам, у зв`язку з відсутністю матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до положень п.39 рішення ЄСПЛ у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

У справі «Куроченко та Золотухін проти України», Заяви №20936/16 та №53257/16, (пункти 113-117), Хлєбік проти України» (Khlebik v. Ukraine)(пункт 25, 60, 96, 97) Європейський суд з прав людини, встановив порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції за аналогічних обставин.

Зокрема, оскільки за відсутністю матеріалів кримінального провадження чи інформації про їх матеріальну наявність, судовий розгляд кримінального провадження по суті, є неможливим. Крім того, з виходячи зі змісту доданих до клопотання документів, якими прокурор обґрунтовує своє клопотання, а саме копії ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вимога про наявність засуджень і постанови про зміну групи прокурорів, суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, обставини, передбачені ст.194 КПК України, в тому числі наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

При цьому суд враховує, що з клопотанням про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження прокурор до суду не звертався, а обвинувачений понад 18 місяців перебуває у стані невизначеності щодо своєї справи, оскільки законодавством не врегульовано питання дій органів державної влади (судів, прокуратури) за вказаних обставин.

Суду надано заяву сина обвинуваченого, що разі зміни запобіжного заходу він забовязується утримувати свого батька та забезпечувати його усім необхідним.

Відповідно до наданого свідоцтва про народження, копії паспорту, довідки старости, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється сином обвинуваченого ОСОБА_4 , та зареєстрований у будинку за адресою: АДРЕСА_3

Зважаючи на викладене, відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України суд вважає, що для запобігання наявним у справі ризикам, буде достатньо і доцільно застосувати до ОСОБА_4 , більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт із забороною залишати житло в період з 21-00 години до 06-00 години наступного дня.

Строк застосування вказаного запобіжного заходу відповідно до ч.6 ст. 181 КПК України необхідно встановити 2 місяці.

Керуючись ст. 331, главою 18 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання сторони захисту, про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити обраний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши в період з 21-00 години до 06-00 години наступного дня, залишати будинок розташований за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду.

Покласти на ОСОБА_4 , на строк до 23 жовтня 2023 року включно, обов`язок:

-з`являтися до суду за першим викликом і у призначений час;

-утримуватися від спілкування із свідками, потерпілими за кримінальним провадженням.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити з-під варти, та зобов`язати невідкладно прибути до будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Здійснення контролю за виконанням домашнього арешту покласти на відповідний орган національної поліції за місцезнаходженням будинку( Новоукраїнський районний відділ поліції ГУНП в Кіровоградській області), який зобов`язати негайно поставити ОСОБА_4 на облік, та повідомити про це суд.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» МЮУ, для виконання.

Ухвала, може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 7 днів з дня оголошення.

Суддя: