Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/632/20
Провадження № 1-кп/494/38/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2023 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 від 19.02.2020 року про обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вікторівка, Березівського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, інваліда 2-ї групи, не працюючого, не судимого, зареєстрованого та такого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд -

в с т а н о в и в :

19 лютого 2020 року приблизно 16 годині 00 хвилин ОСОБА_4 грубо порушив пункти: 2.3 б); 11.3; 12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які зобов`язують водія:

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов 'язаний:

б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 11.3 «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.»

Так, в зазначений день та час водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби, в умовах необмеженої видимості по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю автодороги сполученням с. Мар`янівка - с. Вікторівка Березівського району Одеської області. Проїжджаючи ділянку дороги 1,5 км.+ 38 м. від с. Мар`янівка, зазначеної автодороги у Березівському районі Одеської області, рухаючись збоку села Мар`янівка в напрямку села Вікторівка, поза населеного пункту, на прямій ділянці, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі руху у протилежних напрямках, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки та дорожніх знаків водій ОСОБА_4 вкрай уважним не був, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, і під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобілю та безпечно керувати ним, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно- небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїзної частини праворуч з подальшим перекиданням керованого ним автомобіля.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді саден голови та крововиливів в апоневроз голови, субарахноїдального та субдурального крововиливу головного мозку та мозочку, закритих переломів І та II правих ребер по навколо хребтовій лінії, І,II,III,IV лівих ребер по навколо хребтовій лінії і VII лівого ребра по задній пахвовій лінії, саден тулубу та лівого колінного суглобу, синця шиї.

Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок закритої внутрішньочерепної травми (травматичного субарахноїдального та субдурального крововиливу під оболонки головного мозку та мозочку), що потягнула за собою набряк та стиснення головного мозку, ускладненою закритою травмою грудної клітки у вигляді переломів правих та лівих ребер, на що вказують дані дослідження трупа: наявність саден голови, що є точками прикладання травмуючої сили, субарахноїдального та субдурального крововиливів під оболонки головного мозку, наявність переломів І та II правих ребер та І, II, III, IV, VII лівих ребер.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що 19.02.2020 року їхав із села Мар`янівка до села Вікторівка Березівського району Одеської області, підібрав на дорозі ОСОБА_7 . В подальшому не врахував дорожню обстановку та допустив з`їзд автомобіля у к`ювет з перевертанням останнього. Після ДТП прокинувся на третій день у лікарні. За кермом перебував у тверезому стані. Ствердив, що транспортний засіб був в технічно справному стані, використовував такий по дорученні. Свою вину у вчиненні ДТП визнає в повному обсязі, шкодує за вчинене.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання з`явилась, зазначила, що обвинувачений частково відшкодував заподіяну їй шкоду в розмірі 130 000 грн. Вважає за можливим не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на те, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, надав показання, в яких повністю підтвердив порушення ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину є повністю доведеною, а тому він повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.

Відтак дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, так як він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення.

Загальні засади призначення покарання визначені ст.65 КК України.Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбаченихчастиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положеньЗагальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, доведення якого встановлено судом, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту з необережності, його наслідки загибель потерпілого, дані про особу винного, який раніше не судимий; на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває; має інвалідність другої групи; має виключно позитивну характеристику за місцем проживання; відсутність, як зазначено органом досудового розслідування в обвинувальному акті, обтяжуючих вину обставин, передбачених ст. 67 КК України; визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення; часткове відшкодування шкоди потерпілій. Також суд враховує ту обставину, що потерпіла просить суд призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не пов`язане з позбавленням волі.

За сукупності вище наведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Разом з тим, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням за ч.1 ст.75 КК України у відповідній редакції.

Обвинувачений, за наданими суду даними, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, не одружений, вчинив злочин з необережною формою вини, висловив щирий жаль з приводу скоєного і осуд своєї поведінки, за місцем проживання характеризується позитивно, частково відшкодував потерпілій ОСОБА_5 заподіяну шкоду.

Наведене у своїй сукупності безумовно свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку. Тому обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Саме такий вид та розмір покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень.

Також при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, інтересами потерпілих щодо міри покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

За змістом п.20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення не транспорті» при призначені покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Вирішуючи питання, щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, суд виходить із того, що наслідком вчинення обвинуваченим злочину є загибель людини, яка відбулася із-за необережності обвинуваченого та недотримання ним правил Дорожнього Руху, а тому вважає за необхідне позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами строком на один рік.

При вирішення цивільного позову суд приходить до такого.

Потерпілою в даному кримінальному провадженні заявлений цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки на підставі вимог ст.ст 1187, 1200 ЦК України. Потерпіла просить стягнути на її користь 490 000 грн. за шкоду завдану смертю ОСОБА_7 та присудити щомісячні платежі з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 6700 грн. щомісячно.

Разом з тим, в судовому засіданні потерпіла звернулась до суду з заявою, в якій просила залишити її позов у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України без розгляду. А відтак заявлений цивільний позов ОСОБА_5 слід залишити без розгляду, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 129 КПК України.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Так, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 21.02.2020 накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що постановою слідчого від 19.02.2020 визнаний речовим доказом.

Відтак, накладений арешт слід скасувати, а транспортний засіб автомобіль «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - повернути ОСОБА_4 .

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі на проведення судової авто-технічної експертизи по дослідженні технічного стану транспортного засобу, судової транспортно-трасологічної експертизи, судової авто-технічної експертизи з дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди загальному розмірі 3105,36 гривень слід стягнути з обвинуваченого.

Запобіжний захід до обвинуваченого не був застосований.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк в 2 (два) роки, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку, а саме 02.05.2023 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 21.02.2020 на автомобіль «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речовий доказ, а саме: транспортний засіб «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3105 гривень 36 копійок процесуальних витрат за проведення експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1