Справа № 487/3509/23
Провадження № 1-кс/487/1834/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 17.06.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001037, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 17.06.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001037, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 України, що відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років. Так, підозрюваний ОСОБА_5 знаючи тяжкість покарання у разі доведення його вини може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Вказаний ризик є реальним, адже враховуючи відсутність утриманців, які б могли стримувати останнього за місцем проживання, міцність соціальних зв`язків, а також той факт що ОСОБА_5 після вчинення ним кримінального правопорушення втік, даний ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є об`єктивно встановленим та підтвердженим. Враховуючи запроваджений на всій території України воєнний стан, ОСОБА_5 з метою уникнення від відповідальності може зникнути з місця проживання та реєстрації, в противагу чого його перебування в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» може повністю забезпечити виконання покладених на нього процесуальних прав та обов`язків. Також наявний ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України адже ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, органу досудового розслідування невідоме його постійне та стабільне джерело доходів, що дає підстави вважати що він може продовжити свою злочинну діяльність так як у нього, враховуючи його особистість, у разі обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, зникнуть перешкоди для скоєння нових злочинів, в тому числі майнового характеру. Всі вищевикладені обставини, вказують на те, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе гарантовано запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, про наявність яких наведено вище. Зокрема, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, адже це жодним чином не перешкоджає підозрюваному вчинити нове кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків. Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави не є доцільним так як останній ніде офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, не має постійного та стабільного джерела доходів. Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає йому вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні.

Захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечували у зв`язку із необґрунтованістю підозри, відсутністю доказів на підтвердження вини підозрюваного саме у вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, недоведеністю неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу; просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що СВ МРУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001037 від 17.06.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.06.2023 приблизно о 22 годині 05 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 знаходився біля будинку АДРЕСА_1 разом з потерпілим ОСОБА_7 .

Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків, в ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 на ґрунті раптово особистих неприязних стосунків, що виникли під час сварки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_5 взяв до рук дерев`яний брус, котрий знаходився на землі за вищевказаною адресою та почав наносити ОСОБА_7 удари дерев`яним брусом по голові, від чого остання впав на землю. Розуміючи, що потерпілий вже не чинить опору, ОСОБА_5 перестав наносити удари та утримуючи дерев`яний брус в руках залишив місце вчинення злочину.

В результаті чого, потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку тяжкого ступеню, перелом основи та склепіння черепу, що відповідно до наказу МОЗ №6 від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» за критерієм небезпеки для життя, в момент спричинення, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_7 госпіталізовано до Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги, де останній ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

17.06.2023 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

17.06.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема, даними: протоколу огляду місця події від 17.06.2023; протоколу огляду місця події від 17.06.2023; виписки з журналу обліку прийому громадян про наявність тілесних ушкоджень; рапорту від 17.06.2023; протоколу огляду місця події від 17.06.2023; протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 17.06.2023; протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 17.06.2023; рапорту від 17.06.2023; протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 17.06.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 17.03.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.06.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 17.06.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.06.2023; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.06.2023; протоколом огляду предмета від 17.06.2023; постановою про визнання речовим доказом від 17.06.2023.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Тому доводи сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є безпідставними.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 2 ст. 121 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, даних щодо особи підозрюваного, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, доведено продовження наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, що спричинило смерть потерпілого, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, окрім інкримінованого правопорушення, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України (ЄРДР №000153 від 14.02.2022 року, направлено до суду з обвинувальним актом 18.05.2023 року) та у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (ЄРДР №001811 від 20.12.2021 року, за яким з 30.06.2022 року перебував у розшуку як особа, яка переховувалась від органів досудового розслідування, розшукова справа №0222041 від 30.06.2022 року, направлено до суду з обвинувальним актом 07.03.2023 року), що, з урахуванням даних про особу підозрюваного, свідчить про можливість, у разі не застосування відповідних обмежень, продовження та повторення протиправної поведінки шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання винуватим у вчиненні якого підозрюваному загрожує покарання до десяти років позбавлення волі. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1990 році, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 не одружений, дітей та інших утриманців не має, офіційно не працевлаштований, проживає один в орендованому житлі, раніше неодноразово засуджувався, наразі справи за ЄРДР №000153 від 14.02.2022 року та ЄРДР №001811 від 20.12.2021 року направлені до суду з обвинувальними актами.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства з урахуванням дати затримання (17.06.2023 року) та повідомлення про підозру (17.06.2023 року), оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Доводи, наведені стороною захисту, зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням до потерпілого насильства, що спричинило смерть потерпілого, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» без можливості внесення застави строком до 15.08.2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 23.06.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1