Справа № 165/1023/17 Провадження №11-кп/802/371/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представників потерпілого - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001089 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 23 лютого 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Морозовичі, Іваничівського району, Волинської області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, одружений, не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, інвалід другої групи,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (у редакції Закону № 586-VI від 24 вересня 2008 року) та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок перебігу іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_9 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного за даним вироком покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки на підставі пункту «г» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, як особу, яку на день набрання чинності цим Законом визнано інвалідом другої групи.

Цивільний позов прокурора до обвинуваченого ОСОБА_9 в інтересах фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення задоволено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 в дохід держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради 4 230 грн. 11 коп. витрат закладу охорони здоров`я на лікування особи яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора в інтересах Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 в дохід держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації 13 735 грн. 42 коп. витрат закладу охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 370 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також 17 185 грн. процесуальних витрат на правову допомогу та проведення судово-психологічної експертизи. В решті позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 відмовлено.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 12 серпня 2016 року о 13 год. 59 хв., керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Transporter" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Ковель-Жовква у межах міста Нововолинська, а саме, на вулиці Автобусній міста Нововолинська у напрямку міста Володимир-Волинського, порушив Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі -ПДР), а саме: п. 10. п. п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 12. п.п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год»; п. 14. п.п. 14.2 (в) «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані не переконавшись у безпечності для інших учасників дорожнього руху свого маневру та у тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів», виїхав на смугу зустрічного руху та здійснюючи обгін декількох транспортних засобів з порушенням швидкісного режиму у межах населеного пункту, в результаті чого, поблизу будинку № 49, що по бульвару Шевченка, міста Нововолинська допустив зіткнення із транспортним засобом марки "Mercedes-Benz Vito" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався зі сторони міста Володимир-Волинський, у напрямку автостанції міста Нововолинська під керуванням потерпілого ОСОБА_7 , унаслідок чого, водій вказаного транспортного засобу - потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді численної, поєднаної травми тіла: травми голови: забита рана верхньої повіки лівого ока, синці на повіках лівого ока, струс головного мозку; травми грудної клітки: переломи ребер 5,6,7,8 справа та 7,8 зліва по умовним середньо-ключичним лініям; двобічний гемоторакс, забиття легень; підшкірна емфізема правої половини грудної клітки; численні осаднення спини; травма живота: численні розриви правої долі печінки: відрив жовчного міхура від печінки і частковий відрив сальника від великої кривизни шлунка; надрив тіла підшлункової залози; розрив лівого купола діафрагми, внутрішньочеревна кровотеча; травми кінцівок: численні осаднення шкіри рук, ніг; відкритий багато уламковий перелом лівого наколінника зі зміщенням, підшкірна емфізема, розчеплення, відривний відкритий перелом міжвиросткового підвищення лівої великогомілкової кістки зі зміщенням та вивихом гомілки до заду; травматичний шок важкого ступеня, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 289 від 14 вересня 2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

У поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , вважає оскаржуваний ним вирок незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Заперечує винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказує, що на думку сторони захисту, дорожньо-транспортна пригода мала місце з вини потеплілого ОСОБА_7 , який з`їхав на обочину, що і стало наслідком зіткнення транспортних засобів. Вважає, що експертом не встановлено зупиночний шлях транспортного засобу марки "Mercedes-Benz Vito" та які саме порушення ПДР знаходяться у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали. Водій ОСОБА_7 міг уникнути зіткнення, шляхом екстреного гальмування, а виконаний ним маневр повороту праворуч та з`їзду на обочину, не відповідав вимогам п. 12.3 ПДР, тоді як рух водія ОСОБА_11 по обочині не перебуває у причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою. Не погоджується із вирішенням судом заявлених у даному кримінальному провадженні цивільних позовів. Зазначає, що прокурором не наведено обґрунтованих та передбачених ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для звернення до суду із позовами в інтересах Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації та Фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради, а з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 застрахована у ПАТ «УПСК», витрати на лікування, а також моральна шкода підлягають стягненню із страхової компанії, а не обвинуваченого. У зв`язку із цим, просить вирок суду від 23 лютого 2023 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_9 виправдати за ч. 2 ст. 286 КК України. Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 та прокурора в інтересах Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації, Фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради - залишити без розгляду.

У запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 вважає її необґрунтованою, просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 змінити, задовольнивши його у повному обсязі. - потерпілий ОСОБА_7 та його представник - адвокат ОСОБА_8 оскаржують вирок суду в частині вирішення заявленого ними цивільного позову, вважають його розглянутим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказують, що присуджений до стягнення із обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого розмір моральної шкоди визначений без урахування поведінки обвинуваченого, який винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, протягом тривалого часу судового провадження, починаючи з 2016 по 2023 рік жодних практичних дій на відшкодування завданої шкоди не здійснив. Унаслідок отриманих у результаті дорожньо-транспортної пригоди тяжких тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 тривалий час перебував на межі життя і смерті, переніс велику кількість оперативних втручань, систематично перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуваннях. Отримані ним тілесні ушкодження призвели до постійної втрати працездатності та необхідності у сторонній допомозі через втрату функції ходи, тоді як даними судово-психологічного дослідження, на час психологічного освідчення, установлено наслідки масивної психотравми. Тому, вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає принципам розумності та справедливості, є необґрунтовано та безпідставно заниженим, визначений без урахування пережитих ним душевних та фізичних страждань, незворотності відновлення пошкоджених функцій, а також систематичного погіршення стану здоров`я. Із цих підстав, просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову потрепілого ОСОБА_7 змінити, задовольнивши його у повному обсязі. Також зазначив, що при розгляді справи у апеляційному суді потерпілим будуть понесені судові витрати в розмірі 4 000 грн., документальне підтвердження яких буде надане у суді.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скарги підтримали, просили задовольнити, заперечили апеляцію представника потерпілого, потерпілого та його представника, які подану ними апеляцію підтримали, просили задовольнити, заперечили апеляцію сторони захисту, міркування прокурора, який підтримав апеляцію потерпілої сторони та заперечив апеляцію сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження, доходжу такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України обвинувальний вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Крім того, у мотивувальній частині вироку належить викласти результати дослідження, аналізу і оцінки доказів, як тих, що були зібрані під час досудового розслідування, так і поданих в судовому засіданні.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано.

Обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він своїми необмеженими діями порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблений із дотриманням вимог ст. 23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було ретельно досліджено і перевірено в ході судового розгляду матеріалів даного кримінального провадження.

Обвинувачений, даючи показання у суді першої інстанції, винуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнав частково, показав, що керував транспортним засобом марки "Volkswagen Transporter" із швидкістю руху близько 70 км/год. Маючи намір виконати маневр обгону, виїхав на зустрічну смугу руху, де згодом побачив інший автомобіль. Розуміючи неминучість уникнення зіткнення, не встиг загальмувати та з`їхав на узбіччя дороги, де і відбулось зіткнення із автомобілем під керуваннямОСОБА_7 , який також виїхав на узбіччі. Вважає, що якщо б потерпілий продовжив рух прямо, зіткнення транспортних засобів не відбулось, а тому саме такі його дії є причиною даної дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів погоджується із критичною оцінкою показань обвинуваченого місцевим судом, як таких, що не узгоджуються із матеріалами кримінального провадження та спростовуються сукупністю інших наявних у провадженні належних та допустимих доказів, які обґрунтовано взяті до уваги судом.

Зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який у суді показав, що рухаючись із швидкістю близько 52 км/год, на відстані 200 м, виявив попереду, на своїй смузі руху, транспортний засіб під керуванням обвинуваченого, який виконував маневр обгону. Уникаючи зіткнення, намагався зміститись праворуч, однак автомобіль «винесло» на узбіччя, де і відбулось зіткнення.

Даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою від 12 серпня 2016 року, у якому зафіксовано відомості щодо місця, де відбулась пригода, розташування транспортних засобів, залишену ними після пригоди слідову інформацію.

Протоколами огляду предметів від 13 серпня 2016 року, у яких зафіксовано наявні у транспортних засобах марки "Volkswagen Transporter" та Mercedes-Benz Vito", як учасників дорожньої - транспортної пригоди, механічні пошкодження.

Протоколом огляду предмета від 30 січня 2017 року, з якого убачається, що було оглянуто флеш карту «micro SD» ємкістю 8 Gb «Kingston 8 Gb micro SD SDC4/8 GB З1585-002.A00LF TAIWAN» та безпосередньо дослідженим судом відеозаписом з відеореєстратора, на якому відображено, що на 02 хвилині 16 секунді запису відеофайлу помітно, як із лівої сторони автомобіля, який веде фіксацію запису, здійснює обгін автомобіль марки «Volkswagen Transporter» чорного кольору реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Під час здійснення маневру обгону автомобіль «Volkswagen Transporter» лівою стороною виїхав на ліве, походу його руху узбіччя, і продовжив маневр обгону, а саме 4-х автомобілів підряд: автомобіль із якого ведеться відео фіксація, автомобіль «VOLKSWAGEN Caddy», автомобіль «Opel Omega» та вантажний автомобіль «КРАЗ». В момент обгону на 02 хвилині 17 секунді запису помітно, як на зустріч автомобілю «Volkswagen Transporter» рухається інший автомобіль. На 02 хвилині 21 секунді запису помітно, як зустрічний автомобіль подає сигнал світлом автомобілю «Volkswagen Transporter», який продовжує момент обгону. На 02 хвилині 23 секунді на записі відеофайлу видно, як відбувається лобове зіткнення на лівому узбіччі по ходу руху автомобіля «Volkswagen Transporter» із автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito» зеленого кольору.

Висновками судових інженерно-транспортних експертиз № 480 від 23 лютого 2017 року та № 497 від 27 лютого 2017 року стверджується, що на момент експертного огляду з технічної точки зору технічна несправність та непрацездатність робочої гальмової системи автомобіля марки «Volkswagen Transporter» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 у вигляді від`єднання живильного бачка від місця установки на головному гальмовому циліндрі, а також технічна несправність та непрацездатність системи рульового керування у вигляді деформації рульового колеса та переміщення рульової колонки в напрямку ззаду наперед - виникли під час ударного навантаження у момент ДТП.

Робоча гальмова система автомобіля марки «Mercedes Benz Vito» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 знаходилась у працездатному стані. Система рульового керуванню автомобіля знаходилась у технічно несправному, проте працездатному стані. Ходова частина автомобіля знаходилась у технічно несправному та непрацездатному стані. Технічна несправність системи рульового керування у вигляді переміщення рульової колонки у напрямку ззаду наперед та технічна несправність та непрацездатність ходової частини у вигляді розрізів зовнішньої боковини шини переднього правого колеса - виникли під час ударного навантаження у момент ДТП.

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/103-22/4995-ІТ від 31 жовтня 2022 року установлено, що оскільки мінімальна відстань, яка необхідна для обгону попутних транспортних засобів автомобілем марки «Volkswagen Transporter» 490…270 м більша ніж відстань, яка була між автомобілями «Volkswagen Transporter» та «Mercedes Benz Vito» - 200 м, тому з технічної точки зору водій ОСОБА_9 , у даній дорожній ситуації, не мав технічної можливості безпечно виконати обгін.

Цим же висновком установлено, що дана дорожня ситуація для водія ОСОБА_7 є аварійною.

Аварійною називають таку дорожньо-транспортну ситуацію, у якій водій, діючи відповідно до вимог ПДР, ні зменшенням швидкості транспортного засобу, ні маневруванням, вже не зможе запобігти ДТП.

З технічної точки зору водій автомобіля марки «Volkswagen Transporter» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 12.3, 12.4, 14.2 в) ПДР, і у його діях убачаються невідповідності пунктів 10.1, 12.3 та 14.2 в) ПДР.

Висновком судово-медичної експертизи № 286 від 15 серпня 2016 року установлено, що на тілі потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: численна, поєднана травма тіла:

-травми голови: забита рана верхньої повіки лівого ока, синці на повіках лівого ока, струс головного мозку;

-травми грудної клітки: переломи ребер V, VІ, VІІ, VІІІ справа та VІІ, VІІІ зліва по умовних середньо-ключичним лініям; двобічний гемоторакс, забиття легень; підшкірна емфізема правої половини грудної клітки; численні осаднення спини;

-травми живота: численні розриви правої долі печінки: відрив жовчного міхура і печінки і частковий відрив сальника від великої кривизни шлунка; надрив тіла підшлункової залози; розрив лівого купола діафрагми, внутрішньочеревна кровотеча;

-травми кінцівок: численні осаднення шкіри рук, ніг; відкритий багатоуламковий перелом лівого наколінника зі зміщенням, гемартроз, підшкірна емфізема, розщеплення, відривний відкритий перелом міжвиросткового підвищення лівої великогомілкової кістки зі зміщенням та вивихом гомілки до заду. Травматичний шок важкого ступеня.

Ураховуючи локалізацію, характер тілесних ушкоджень, механізм їх утворення, це - ударно-травмувальна дія, ударно-сотрясаюча дія тупих предметів. Не виключена можливість утворення ушкоджень в термін, вказаний у Постанові та у медичних документах.

Згідно п. 2.1.2 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння чи в клінічному перебіг через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища. Згідно п. 2.1.2.о до таких явищ відносяться ушкодження, що спричинили шок тяжкого ступеню, кому, масивну крововтрату тощо.

З урахуванням того, що виявлена численна, поєднана травма тіла і ці ушкодження в клінічному перебігу взаємно обтяжували одне одного, що призвело до розвитку травматичного шоку важкого ступеню - всі виявлені тілесні ушкодження експертно оцінені як тяжкі, згідно п. 2.1.3.0 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Зазначені висновки є науково - обґрунтованими, здобуті у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку та цілком спростовують доводи сторони захисту, що саме порушення правил дорожнього руху потерпілим ОСОБА_7 перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди.

У виниклій ситуації, обвинувачений ОСОБА_9 , як водій транспортного засобу - джерела підвищеної небезпеки, рухаючись у населеному пункті із швидкістю більше 60 км/год, що установлено із його ж слів, перед початком виконання маневру обгону одночасно чотирьох транспортних засобів, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також у тому, що смуга руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, тобто допустив порушення п. п. 10.1, 12.4, 14.2 в) ПДР, і саме такі його дії стали передумовою створення іншому учаснику дорожнього руху - потерпілому ОСОБА_7 аварійної ситуації, діючи в умовах якої останній, уникаючи зіткнення, змістився праворуч та опинився на узбіччі проїзної частини, де і відбулось зіткнення транспортних засобів.

Окрім того, даючи показання у суді, обвинувачений ОСОБА_9 фактичних обставин вчиненого не заперечував.

Посилання захисника на висновок судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/103-22/4995-ІТ від 31 жовтня 2022 року, у якому зазначено, що з технічної точки зору ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР не спростовують правильних висновків суду про доведеність винуватості саме обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, так як цим же висновком установлено, що потерпілий, з технічної точки зору, опинився у аварійній ситуації, у якій водій своїми однобічними діями не мав можливості відвернути ДТП.

У відповідності до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Тому, у межах даного кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , поведінка іншого учасника пригоди, у тому числі, на предмет порушення ним ПДР, не досліджується та не аналізується судом, а висновок про доведеність винуватості саме обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є цілком законним та обґрунтованим.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо недотримання прокурором вимог процедури подання цивільного позову про відшкодування коштів місцевого та обласного бюджетів, витрачених Нововолинською центральною міською лікарнею та Волинською обласною клінічною лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Згідно із приписами ч. 3 ст. 23 згаданого Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

При пред`явленні позовів прокурор констатував факт вчинення особою кримінального правопорушення (злочинів), його наслідків, витрат понесених медичними установами на стаціонарне лікування потерпілого та невжиття заходів до відшкодування цієї шкоди із посиланням на норми статей 36, 128 КПК України.

Фактично на протязі року, із моменту проходження лікування потерпілим, компетентним органом не було вжито заходів по відшкодуванню таких коштів до місцевого та обласного бюджетів.

Ураховуючи те, що компетентний орган не звернувся до суду із відповідними позовами у розумний строк, представництво законних інтересів держави у суді, було здійснено прокурором.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_7 проходив стаціонарне лікування у Нововолинській центральній міській та Волинській обласній клінічній лікарнях.

Прокурор звернувся з цивільними позовами в інтересах держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_9 , у якому просив стягнути із останнього витрачені на лікування потерпілого грошові кошти в сумі 4 230,11 грн., а також в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до ОСОБА_9 про стягнення витрачених на лікування потерпілого 13 735, 42 грн.

Частиною 1 ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

При цьому, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання»

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко - днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

До позову має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно із п. 3 вищезазначеного Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт витрат, понесених медичними закладами на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 від злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України вчиненого ОСОБА_9 , у період з 12 серпня 2016 року до 29 вересня 2016 року у реанімаційному відділенні Нововолинської Центральної міської лікарні та у період з 29 серпня 2016 року до 18 жовтня 2016 року у хірургічному відділенні Волинської обласної клінічної лікарні, розмір яких, згідно калькуляції витрат від 28 квітня 2017 року за № 1442/01-17 та довідки від 20 червня 2017 року за № 2024/2-1017 становить 4 230 грн. 11 коп. та 13 735 грн. 42 коп. відповідно, а тому понесені медичними закладами витрати на лікування потерпілого на законних підставах стягнуто судом із відповідача.

Підстав для зміни прийнятого у цій частині рішення не убачається і колегією суддів.

Стосовно цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , заявленого до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням (злочином), колегія суддів зазначає про таке.

Так, ст. 62 КПК України передбачено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви до органу досудового розслідування або суду.

Згідно із ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із положеннями статей 1166 і 1167 ЦК України майнова (матеріальна) та моральна шкода завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому потерпілий не обмежений у своєму праві вибору способу відшкодування завданої шкоди: шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди або шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.

Як стверджується матеріалами кримінального провадження потерпілий ОСОБА_7 звернувся із цивільним позовом до ОСОБА_9 у межах даного кримінального провадження. При цьому у своїй позовній заяві та в уточненій заяві не зазначив як цивільного відповідача - страхову компанію. Клопотання про залучення страхової компанії як цивільного відповідача не заявлялось і протягом судового розгляду.

Тому, у цьому конкретному випадку, у суду не було підстав для прийняття такого рішення, що не позбавляє обвинуваченого можливості та права звернутися у цивільно-правовому порядку до страхової компанії, із заявою про повернення суми відшкодування завданої шкоди, у межах розміру страхового ліміту.

Наведена практика визнана правильною Верховним Судом, зокрема, про це йдеться у постанові Касаційного кримінального суду від 04 листопада 2021 року (справа №310/6042/18, провадження № 51-2980км20).

З огляду на відсутність клопотань про залучення страхової компанії, місцевий суд прийняв правильне рішення про стягнення заподіяної кримінальним правопорушенням (злочином) моральної шкоди із обвинуваченого, і це не суперечить вимогам статей 128-129 КПК України та ст. 1187 ЦК України.

Щодо присудженого судом розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 , то судом не з достатньою повнотою ураховано характер та обсяг пережитих ним моральних страждань через погіршення стану здоров`я та тяжкість вимушених змін у його життєвих обставинах, що унеможливлюють ведення ним повноцінного способу життя, а тому доводи апеляційної скарги представника потерпілого про недостатність визначеного судом до стягнення морального відшкодування, убачаються частково обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, з урахуванням їх характеру, глибини і тривалості, фізичних страждань ОСОБА_7 , який дійсно зазнав фізичного болю, стресу, порушення нормального способу життя у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, тяжкості завданих травм, наслідків тілесних ушкоджень, тривалості лікування та залежності від оточуючих, статусу інвалідності та нечіткості перспектив у поверненні дієздатності у майбутньому, поведінки відповідача, який винуватість у вчиненому не визнав, пробачення не попросив, а також тривалу відсутність будь-якого відшкодування завданої ним шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, буде стягнення із відповідача грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 650 000 грн. та у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, підставою для зміни вироку суду у цій його частині.

Указаний розмір моральної шкоди є пропорційним та відповідає обсягу душевних, фізичних та психологічних страждань, ступеню моральних переживань, яких зазнав позивач, унаслідок неправомірних дій, вчинених відповідачем, не будучи виправданим у встановленому законом порядку та слугуватиме справедливою сатисфакцією пережитого ним обсягу фізичних та моральних страждань, а вказана сума не є такою, яка б сприяла потерпілому до збагачення.

При розгляді справи у апеляційному суді, представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 просив стягнути на користь потерпілого із обвинуваченого ОСОБА_9 5 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Однак, на думку колегії суддів, стягнення судових витрат із обвинуваченого на стадії апеляційного розгляду не в повній мірі узгоджується із положеннями ст. 404 КПК України щодо меж перегляду судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає залишенню без задоволення, а потерпілого ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_8 - частковому задоволенню, тоді як вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 23 лютого 2023 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди - зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 23 лютого 2023 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди - змінити.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 до 650 000 (шістсот п`ятидесяти тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині вирок суду - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: