ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 з доповненнями та в її інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду Харківської області від 14 грудня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в м. Антрацит, Луганської області, громадянки України, українки, вищою освітою, не військовозобов`язаної, не заміжньої, не працюючої, раніше не судимої, яка зареєстрована та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2 -115 ч. 1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_9 , ( режимі відеоконференції),-

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Дзержинського районного суду Харківської області від 14 грудня 2021 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ст.ст. 15 ч. 2 - 115 ч. 1 КК України та призначено її покарання, на підставі цього закону у виді 7 років позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально -виконавчій установі закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженої ОСОБА_6 рахувати з 14 липня 2020 року.

Запобіжний захід у відношенні засудженої ОСОБА_6 , до набранням вироком законної сили, залишено без змін - тримання під вартою в Державній установі Харківський слідчий ізолятор ».

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 8987 гривен 54 копійки.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 20.07.2020 на речові докази; вирішено питання про речові докази.

Згідно з вирком суду, ОСОБА_6 засуджена за злочин , вчинений за таких обставин.

ОСОБА_6 в період часу з 22 години 13 липня 2020 року до години 30 хвилин 14 липня 2020 року, більш точний період часу встановити в ході досудового розслідування та судового розгляду не представилось можливим, перебувала за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_10 , з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах та раніше незнайомим її ОСОБА_11 , де спільно зживали спиртні напої. Під час спільного вживання спиртних напоїв між підсудною ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт на ґрунті наявних раніше а виниклих в цей день особистих неприязних стосунків, під час якого ОСОБА_10 наніс ОСОБА_6 декілька ударів в область обличчя та тулуба, чим заподіяв синці на руках, тулубі та ногах, садна на обличчі, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Під час продовжуваної сварки підсудна ОСОБА_6 озброївшись скляною пляшкою нанесла один удар в тім`яну ділянку голови зліва ОСОБА_10 , чим заподіяла останньому забійну рану тім`яної ділянки зліва, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Після чого, 14 липня 2020 року близько 05 години 30 хвилин, у підсудної ОСОБА_6 , яка не мала реальних підстав побоювання за своє життя та подальшого заподіяння шкоди її здоров`ю з боку ОСОБА_10 та яка відчувала у відношенні до останнього особисту неприязнь у зв`язку з виниклою конфліктною ситуацією внаслідок якої їй буди заподіяні тілесні ушкодження, виник прямий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 підсудна ОСОБА_6 , використовуючи малозначний привід у вигляді раніше початого конфлікту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, а саме настання смерті ОСОБА_10 та бажаючи її настання, діючи умисно, озброївшись наявним у квартирі кухонним ножем, умисно, з метою протиправного заподіяння смерті, прицільно нанесла ОСОБА_10 два удари ножем в область шиї зліва, тобто в життєво важливий орган, чим заподіяла два колото-різаних поранень шиї зліва із пошкодженням м`язів шиї та гілки сонної артерії зліва, яке супроводжувалося зовнішньою кровотечею та ускладнилося травматичним (геморагічним) шоком тяжкого III ступеня, що за своєю тяжкістю належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Після чого, підсудна ОСОБА_6 будучи впевненою, що нею вчинені всі дії, які вона необхідні для настання смерті ОСОБА_10 , залишила останнього в кімнаті на місці заподіяння ушкоджень, пішла в іншу кімнату та лягла спати.

Однак суспільно - небезпечні наслідки протиправних дій ОСОБА_6 , яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, у вигляді смерті ОСОБА_10 не настали, так як ОСОБА_6 свій злочинний умисел довести до кінця не змогла з причин, які не залежали від її волі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 свідком ОСОБА_11 була своєчасно надана первинна допомога, викликана карета швидкої медичної допомоги, працівники якої доставили ОСОБА_10 до медичного закладу, де йому була надана кваліфікована медична допомога, тим самим було врятовано життя останнього.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які її подали

Апеляційний перегляд вироку здійснюється за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 з доповненнями та в її інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 .

Процесуальний прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, який подав апеляційну скаргу до початку апеляційного розгляду відмовився від апеляційної скарги в порядку ст.403 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 та захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 в апеляційних скаргах із доповненнями просять вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді за ст. ст. 15 ч. 2 , 115 ч. 1 КК України та вичерпані можливості їх отримати.

Доводи вказаних апеляційних скарг обвинуваченої та захисника є фактично тотожними.

Зокрема в апеляційних скаргах вказується , що докази , покладені в основу обвинувального вироку суду не є достатніми для доведення винуватості обвинуваченої.

Зокрема , щодо показів свідків зазначається , що покази свідка ОСОБА_11 носять певні суперечності, які ставлять під сумнів його здатність вірно сприймати події в ту ніч враховуючи, що він знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Звертається увага, що не в повній мірі суд врахував покази свідка ОСОБА_12 , який позитивно характеризував ОСОБА_6 та вказував тривале негативне ставлення потерпілої до неї. В порушення ст.20 КПК України суд безпідставно відмовив у : клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_13 на підтвердження показів ОСОБА_6 .

Також , вказується , що протокол огляду місця події від 14.07.2020р. не може бути покладений в основу обвинувачення, адже не відповідає критеріям належності та допустимості , на що безрезультатно в суді звертала увагу сторона захисту.

Огляд місця події в квартирі було здійснено 14.07.2020 у період часу з 07 по 08 годині із застосуванням технічного засобу мобільного телефону Самсунг G7. На момент огляду ОСОБА_6 була відсутня, згоду на огляд не надавала , про що вона зазначила у судовому засіданні 07.12.2021р., однак цьому факту суд оцінки не надав.

Складений протокол місця події складений неякісно та поверхово, з якого не можливо встановити дійсні обставини справи.

Апелянти стверджують, що суд зробив висновок про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 перебували у шлюбних відносинах. Таке формулювання обвинувачення в цій частині не доведено належними та допустимими доказами.

Вважають також недопустимим доказом і постанову про визнання та доручення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 15.07.2020р., а саме: 2 кухонних ножів, горловини скляної пляшки Кока-кола, 1 виріз та 1 зріз матерії з речовиною бурого кольору, які виявлені на дивані у кімнаті №2.

Зазначають , що здобуто цей доказ з процесуальними порушеннями бо огляд, під час якого було вилучено ніж , проведено без подальшого звернення до слідчого судді із легалізацією цієї слідчої дії , та на це майно , яке є тимчасово вилучене , в подальшому не накладено арешт.

На переконання авторів апеляцій протокол слідчого експерименту від 21.07.2020р. за участю ОСОБА_10 не може бути покладений в основу обвинувачення , адже він проведений на підстав неправдивих показів потерпілого ОСОБА_10 . Так, 14.07.2020 з 21.20 год до 21.45 год. ОСОБА_10 був допиті якості потерпілого , під ча якого встановлено, що останній ніде не працює, раніше судимий. Разом з протокол допиту не містить відомостей про, що особа ОСОБА_14 була встановлена, відомостей про те за яким документом зробив слідчий не відомо.

Посилаються також на невідповідності висновку експертизи щодо наявних у потерпілого тілесних ушкоджень , зокрема зазначає, що під час проведення експертизи , потерпілий пояснив , точні обставини не пам`ятає із-за алкогольного сп`яніння.

Цим висновком спростовуються зміст обвинувачення про наявність у ОСОБА_14 двох колото-різаних поранень шиї зліва, адже експертом виявлено лише одне колото-різане поранення шиї зліва із пошкодженням м`язів шиї та гілки сонної артерії зліва, а з ж забійна рана в тім`яній ділянці зліва.

При цьому експерт не зміг встановити від травматичної дії якого предмета рилося колото-різане поранення, можливо клинка ножа чи браншами ножиць.

Окремо в апеляційних скаргах звертається увага , на те , що цим висновком не встановлено на тілі ОСОБА_14 будь-яких інших ушкоджень, що могли утворитись в день дій 14.07.2020. Через три дні ОСОБА_10 покинув лікарню. Цей висновок долучений до справи на вимогу сторони захисту. Допитаний в судовому засіданні експерт Тонкий підтвердив, що колото-різане поранення шиї могло бути спричинено власного рукою.

Навпроти, згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_6 №12- I - 524-А/20 від 14.07.2020р., якому суд не надав доказового значення, її тілі виявлені численні тілесні ушкодження.

З цього вбачається, що окрім нецензурної лайки потерпілий ОСОБА_10 в період по 14.07.2020 знущався та бив обвинувачену, і вона дійсно захищалась саме ного протиправних дій.

Наголошується також і на тому , що за даними обліку ХРУП №3 за з січня 2017 по липень 2020 ОСОБА_6 79 разів зверталась через оператор, за допомогою за фактом конфліктів, сварок та побиття з боку співмешканця ОСОБА_10 .

З сайту судової влади вбачається, що за період з 2015 по 2020 ОСОБА_10 19 разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення дома насильства та хуліганських дій.

Подала обвинувачена також клопотання про потворне дослідження доказів.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні адвокат та обвинувачена апеляційні скарги із доповненнями підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та адвоката.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за який вона засуджена , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Натомість, доводи апеляційних скарг із доповненнями обвинуваченої та адвоката про невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи, про непричетність обвинуваченої до вчинення замаху на вбивство, не заслуговують на увагу, оскільки були перевірені судом першої інстанції та визнані як безпідставні та необґрунтовані.

В своїй більшості доводи апеляційних скарг зводяться до наведення процесуальних порушень з боку органу досудового розслідування і як наслідок недопустимості основних доказів, які були покладені судом в основу вироку та висвітленні подій у вигідному для обвинуваченої вигляді.

В контексті доводів апеляційних скарг колегія суддів звертає увагу на таке.

Так колегія суддів не може погодитись із доводами авторів апеляційних скарг, що покази свідка ОСОБА_11 є недопустимими, через той факт, що він в момент подій перебував у стані алкогольного сп`яніння та носять певні суперечності.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що по-перше сама обвинувачена не заперечує присутність в помешканні в момент подій потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 . Той факт, що вказаний свідок із певними неточностями відтворює події, не перетворює його покази у недопустимі. Вказані свідчення оцінювались судом першої інстанції у взаємозв`язку із результатами огляду місця події, результатами слідчого експерименту, результатами показань самої обвинуваченої ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає вказані покази належними та допустимими і суд правильно їх поклав в основу обґрунтування щодо доведення вини обвинуваченої.

Не може погодитись колегія суддів із доводами сторони захисту, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом з тих причин, які наведені в апеляціях.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Згідно ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів; огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи; для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження; слідчий, прокурор має право заборонити будь якій особі залишити місце огляду до його закінчення та вчинювати будь які дії, що заважають проведенню огляду.

Та обставина, що обвинувачена ОСОБА_6 не була присутня під час проведення огляду місця події, не перетворює вказаний доказ на недопустимий.

Протокол огляду місця події відповідає приписам ст.237 КПК України. В ньому повно і в достатньому обсязі відображено та зафіксовано відомості щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.

До того ж , як вбачається із матеріалів провадження ухвалою слідчого судді від 27 липня 2020 року було підтверджено законність проведення огляду житлового приміщення 14.07.2020.

Та обставина, що слідчий суддя після видалення до нарадчої кімнати відновив судове слідство та долучив до провадження зазначену ухвалу, жодним чином не є порушенням вимог кримінального процесуального законодавства і не перетворює доказ на недопустимий.

Не впливає на законність огляду місця події і тривалість розгляду клопотання слідчого з цього приводу, оскільки цьому є об`єктивні пояснення, як то , в першу чергу , завантаженість слідчого судді.

Не є обґрунтованими також і доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказу постанови про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 15.07.2020, а саме: 2 кухонних ножів, горловини скляної пляшки, пляшки Кока- кола, 1 вирізу та 1 зрізу матерії з речовиною бурого кольору, через те, що їх вилучення, на переконання сторони захисту було проведено без дозволу власника майна та без дозволу слідчого судді.

Як вбачається із матеріалів провадження вказані речові докази були вилучені під час проведення огляду місця події. В подальшому ухвалою слідчого судді було надано дозвіл (узаконено) на проведення вказаного огляду.

Що стосується доводів автора апеляції, що на вилучене під час проведення огляду не було накладено арешт, то вони не відповідають дійсності.

В матеріалах провадження є ухвала слідчого судді від 20 липня 2020 року про накладення арешту на два кухонні ножі; горловину скляної пляшки; виріз матерії з речовиною бурого кольору; зріз матеріалу з речовиною бурого кольору. (т.2 а.к.п 138).

Через це колегія суддів не може погодитись із доводами авторів апеляційних скарг про отримання вказаних вище доказів з істотними порушеннями прав людини.

Щодо аргументів сторони захисту про визнання недопустимим протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 з мотивів того, що він був проведений на підставі неправдивих показів потерпілого ОСОБА_10 , то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

На переконання колегії суддів, мета слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_10 була досягнута, а сама слідча (розшукова) дія відповідає положенням КПК щодо її проведення.

Як вбачається з досліджених судом першої інстанції протоколу слідчого експерименту від 21.07.2020 за участю потерпілого ОСОБА_15 , під час його проведення останній виклав обставини заподіяння йому обвинуваченою двох ножових поранень в області шиї ліворуч та нанесення удару скляною пляшкою від напою «Coca-cola» в область голови, наголошуючи на тому, що внаслідок удару пляшка розбилась, вказав механізм та локалізацію нанесених йому обвинуваченою ударів наявним у неї ножем та скляною пляшкою, а також обставини, які передували заподіянню йому тілесних ушкоджень, місце розташування його та обвинуваченою під час нанесення тілесних ушкоджень. ( т. 1, а.с.а.с. 196-205 );

В контексті допустимості протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого, колегія суддів звертає увагу на протокол слідчого експерименту від 30.07.2020 за участю обвинуваченої , в ході якого остання виклала обставини, які передували заподіянню нею потерпілому ножового поранення шиї, вказала механізм та локалізацію нанесеного удару ножем. При цьому наголошувала, що причиною заподіяння потерпілому одного ножового поранення кухонним ножем лівої частини шиї, яке вона нанесла тримаючи ножа лівою рукою, є те, що потерпілий під час конфлікту почав наносити її удари та здавлював шию руками.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена зазначила, що дійсно за її участі проводився слідчий експеримент в присутності захисника, понятих та інших учасників слідчої дії. Всі події в протоколі слідчого експерименту викладені та зафіксовані об`єктивно, з її слів. Вона пояснювала обставини.

Якщо проаналізувати обидва слідчі експерименти у взаємозв`язку із іншими доказами у справі, то вони в цілому узгоджуються між собою. Та різниця в оцінці фактичних обставин, певних відмінностях у викладенні перебігу подій, викликана станом сп`яніння, в якому перебували всі учасники подій. При цьому , колегія суддів звертає увагу, що навіть обвинуваченою не заперечується факту нанесення удару в життєво-важливий орган, шию людини.

Обидва слідчі експерименти проводилися: перший за участю потерпілого, понятих, експерта, а другий за участю захисника підозрюваної із залученням понятих. Складені за результатами проведених слідчих експериментів протоколи підписані усіма учасниками цієї слідчої (розшукової) дії без будь-яких заяв чи зауважень.

З огляду на наведене суд вважає, що протокол слідчого експерименту за участю потерпілого є допустимим доказом та обґрунтовано використаний у числі доказової бази, представленої стороною обвинувачення суду першої інстанції.

Не погоджується колегія суддів також із доводами апеляційних скарг щодо недопустимості як доказів висновків судових експертиз , проведених за наслідками огляду місця події, слідчого експерименту.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, що вказані експертні дослідження були призначені уповноваженою особою органу досудового розслідування та проведені визначеними експертними установами, в межах їх повноважень, відповідно до приписів ст.ст. 69, 70, 101, 102 КПК України, а тому, відповідно до приписів ст.ст. 85, 86 КПК України, є належними та допустимими доказами, та такими, що були отримані у порядку, встановленому приписами КПК України.

Не ґрунтуються на законі також доводи авторів апеляцій, що існують розбіжності між показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_11 на початковій стадії досудового розслідування.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що судом в основу обвинувального вироку покладені показання вказаних осіб, які сприймались ним безпосередньо в судовому засіданні.

Не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченої також і неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо конфліктів в сім`ї.

За кожним фактом звернення обвинуваченої мало місце реагування з боку держави.

Предметом судового розгляду є події, які відбулись 13 липня 2020 року.

Не може погодитись колегія суддів також із доводами доповнень до апеляційної скарги обвинуваченої, що мало місце порушення її права на захист через нав`язування стороною обвинувачення потрібного захисника.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що навіть в своїх доповненнях обвинувачена наголошує, що не заперечувала з приводу участі захисника ОСОБА_16 . Крім того матеріали провадження не містять жодних доказів, які б свідчили про протилежне.

В апеляційному суді обвинувачена скористалась своїм правом на заміну захисника і це право їй було забезпечене.

Оцінюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

По-перше щодо питання відмежування замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинувачена ножем завдала два удари в життє-важливу область шию. При цьому була пошкоджена сонна артерія. Між першим конфліктом і нанесенням ударів ножем пройшов певний час на протязі якого перший конфлікт не мав продовження. Характер і механізм нанесених ударів свідчать про спрямованість умислу лише на заподіяння смерті потерпілого.

Щодо заперечень обвинуваченої щодо самого факту подій як вони встановлені судом першої інстанції, колегія суддів наголошує на такому.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 наголошував на тому, що в ніч з 13.07.2020 на 14.07.2020 за місцем мешкання ОСОБА_6 та ОСОБА_10 він разом з останніми вживав міцні спиртні напої, при цьому зазначав, що потерпілий та обвинувачена перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння. Під час вживання спиртних напоїв між ними виник обоюдний конфлікт, під час якого останні вели себе агресивно, ображали один до одного нецензурною лайкою. Під час зазначених подій крім них, інших осіб не було. Після того, як обвинувачена вийшла з кімнати та лягла спати, потерпілий повідомив йому, що поранення йому заподіяла саме обвинувачена . Поранення у потерпілого було тяжке та потребувала невідкладної медичної допомоги. Перед нанесення ушкоджень потерпілому в кімнаті знаходився ніж, який лежав поряд на доступної до них відстані. Після заподіяння потерпілому пошкоджень, ножа на первісному місці розташування не було. Перебуваючи у вбиральні він чув як у кімнаті впав табурет і з кімнати вийшла обвинувачена , більше шуму будь якої боротьби не було.

Судом щодо показань вказаного свідка наголошено, що вони є послідовними на протязі всього судового розгляду, в повної мірі узгоджуються з іншими дослідженими по кримінальному провадженні доказами, зокрема з висновками судово медичних експертиз, протоколами слідчого експерименту за участю потерпілого та обвинуваченої , а в частині перебування обвинуваченої у стані алкогольного сп`яніння, також інформацією щодо перебування останньої на диспансерному обліку в ОНД з приводу зловживання спиртними напоями та висновком відповідної судово психіатричної експертизи, яким підтверджена залежність підсудного від вживання алкоголю, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для сумнівів в їх об`єктивності, правдивості та відвертості, тому суд їм довіряє.

Правильно встановлено судом першої інстанції також і те, що будь-яких відносин, в тому числі і неприязних, між свідком ОСОБА_11 та обвинуваченою до вчинення вказаного кримінального правопорушення не було, що свідчить про відсутність у свідка підстав для наклепу на обвинувачену.

Погоджується колегія суддів також із доводами суду, що показання обвинуваченої в частині не визнання факту заподіяння нею потерпілому тілесних ушкоджень, з використання ножа та скляної пляшки, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, навпаки вчинення інкримінованих обвинуваченій протиправних дій, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так судом правильно зазначено, що з протоколу слідчого експерименту від 30.07.2020 вбачається, що обвинувачена , в присутності захисника, понятих та інших учасників слідчої дій, не заперечувала заподіяння саме нею ножового поранення потерпілому , вказала механізм та локалізацію нанесеного удару ножем, зазначивши, що тілесне ушкодження нанесла в наслідок застосування останнім щодо неї насильства.

При цьому суд першої інстанції звертає увагу, що у судовому засіданні зазначила щодо проведення за її участю слідчого експерименту, наголошуючи на тому, що всі події в протоколі слідчого експерименту викладені та зафіксовані об`єктивно, з її слів, вона відображала механізм заподіяння ножового поранення потерпілому.

Правильно на переконання колегії суддів суд не прийняв до уваги твердження сторони захисту, як доказ непричетності до вчинення злочину, в частині відображенням нею механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому під час проведення слідчого експерименту, який не співпадає з механізмом заподіяння який визначений у судово медичних експертизах, про що зазначав у судовому засіданні судово медичний експерт.

Судом першої інстанції були досліджені висновки відповідних судово медичних експертиз, які були проведені у відношенні потерпілого, у яких було зазначено можливий механізм заподіяння останньому тілесних ушкоджень, зокрема ножових поранень. Крім того, судово медичним експертом було зазначена невідповідність способу спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, викладеному обвинуваченою під час проведення слідчого експерименту.

Обґрунтовано , на переконання колегії суддів суд першої інстанції також відкинув твердження обвинуваченої, що потерпілий душив її за шию, оскільки із дослідженого у судовому засіданні висновку судово медичної експертизи № 09-2318/2020 від 31.07.2020 вбачається, що при судово медичному обстеженні обвинуваченої було встановлено, що останньої, за 1-3 доби до моменту огляду ( 15.07.2020 ), внаслідок травматичної дії тупого твердого предмету, були заподіяні синці на руках, тулубі та ногах, садна обличчі, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Між тим, з вказаного висновку судово медичної експертизи вбачається, що при судово медичному обстеженні обвинуваченої будь які тілесні ушкодження в області шиї, які б свідчили про стиснення органів шиї руками, відсутні.

Погоджується колегія суддів також із висновком суду першої інстанції, що обвинувачена під час вказаних подій не перебувала у стані необхідної оборони в розумінні положень ст.36 КК України.

Як правильно зазначив суд, наявність на протязі вкрай тривалого часу неприязних стосунків, які склалися між потерпілим та обвинуваченою , внаслідок яких між ними виникали конфлікти та бійки з заподіянням тілесних ушкоджень, підґрунтям яких є аморальний спосіб життя та зловживання спиртними напоями з обох боків, свідчать про наявність хибного підґрунтя у обвинуваченої щодо вчинення інкримінованих її протиправних дій у відношенні потерпілого та мотивації прагнення досягнення кримінально караного результату заподіяння смерті потерпілого.

Таким чином , у вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статі 374 КПК наведено докази , на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази , що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається , що суд у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення , визнаного доведеним , із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце , час , спосіб вчинення злочину , його наслідки.

Підстав для повторного дослідження доказів у справі, на чому наголошується в клопотанні обвинуваченої, колегія суддів після висловлених заперечень сторони обвинувачень та виходячи із результатів судового розгляду, не вбачає. Вказане клопотання колегією суддів розглянуто на відхилене як необгрунтоване.

Дії обвинуваченої за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Призначене обвинуваченій покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, через призму положень ст.414 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційні скарги із доповненнями сторони захисту слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 з доповненнями та в її інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду Харківської області від 14 грудня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного кримінального суду протягом 3 місяців з моменту проголошення, а засудженою - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3