Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4136/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_9 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 20-00 год по 06-00 год, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, до 07.06.2023 року

щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубова, Ковельського р-ну, Волинської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді начальника служби (газової) квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.4 ст.426, ч.ч.1,3,5 ст.358 КК України, відомості щодо яких внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 від 08 грудня 2022 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що під час судового засідання стороною обвинувачення доведено наявність одного ризику, тому запобіжний захід має бути пропорційним для його запобігання.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з одночасним визначенням розміру застави у вигляді 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 536 800 грн та у разі внесення визначеного розміру застави покласти на підозрюваного відповідні обов`язки. Зазначає, що існує реальний ризик переховування підозрюваного, з метою уникнення кримінальної відповідальності, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та тяжкості покарання, яке загрожує у разі визнання його винним. Вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, більшість з яких є працівниками КЕВ м. Житомира та військових установ, яких підозрюваний особисто знає, частина з яких на даний час не допитана, а також на підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з метою зміни останніми показів на досудовому розслідування та під час судового розгляду. Звертає увагу, що ОСОБА_10 , маючи сталі тісні зв`язки серед посадовців державних органів влади та правоохоронних структур, у зв`язку із зайняттям відповідної посади, намагатиметься використати їх для впливу на стан досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Посилається на те, що слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали, не покладено на підозрюваного таких обов`язків, як не відвідувати Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова, юридична адреса: просп. Миру, 22, м. Житомир та здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, з урахуванням віку підозрюваного, що дає можливість йому безперешкодно залишити межі території України та виїхати за кордон, де проживають його доньки.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника та підозрюваного, які вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, проводиться досудове розслідування у криміналньому провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000074 від 08.12.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.4 ст.426, ч.ч.1,3,5 ст.358 КК України.

05.04.2023 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.

07.04.2023 року слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів щодо ОСОБА_10 .

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 20-00 год по 06-00 год, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, до 07.06.2023 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя послався на те, що під час судового засідання стороною обвинувачення доведено наявність одного ризику, тому запобіжний захід має бути пропорційним для його запобігання.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що сталася подія кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_10 причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Водночас, стороною обвинувачення доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику щодо спроб обвинуваченого переховуватись від органів досудового слідства та суду, обґрунтований тяжкістю можливого покарання. З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключні обставини для тримання ОСОБА_10 під вартою відсутні, оскільки органом досудового розслідування не доведено та у судовому засіданні не встановлено, що наявний ризик виправдовує застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу та що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе йому запобігти.

Слідчий суддя, з урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_10 , який має поважний вік, міцні родинні зв`язки, одружений, має двох доньок, зареєстроване місце проживання та постійне місце роботи, раніше не судимий, має позитивні характеристики з місця проживання та місця роботи, дійшов висновку про можливість застосування щодо останнього альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, колегія суддів звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

В той же час, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, прокурором не доведено даних, які б свідчили, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно в умовах тримання його під вартою. Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04), а тому висновки слідчого судді про недоведеність вказаного ризику є обґрунтованими.

У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею враховано існуючі обставини у справі, характер протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_10 , даних, які характеризують особу останнього, його спосіб життя, соціальні зв`язки, домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий та прокурор та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора в тій частині, що у зв`язку з доведеністю наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слідчим суддею безпідставно не покладено на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язок, передбачений п.8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на даному етапі кримінального провадження є найбільш дієвим та не є обтяжливим для підозрюваного ОСОБА_10 .

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, проте вважає за необхідне оскаржувану ухвалу змінити, додатково поклавши на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язок, передбачений п.8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Увалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_9 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 20-00 год по 06-00 год, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, до 07.06.2023 року щодо ОСОБА_10 змінити, додатково поклавши на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язок, передбачений п.8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: