ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5083/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/209/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі апеляційну скаргу захисника обвинуваченоо ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000 від 20 жовтня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України

в с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньо спеціальною освітою, не одруженого, студента 3-го курсу Західноукраїнського національного університету, працюючого адміністратором в ГК "Юхнович", раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286, КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно ло ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання речових доказів і судових витрат.

Згідно вироку суду, 19 жовтня 2022 року о 19 год. 45 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Mazda 3", р.н. НОМЕР_1 , зі швидкістю 48 км/год. рухався проїзною частиною дороги по вулиці Київській м. Тернопіль, зі сторони вулиці Тарнавського у бік вулиці 15 квітня.

Під час руху ОСОБА_7 не був достатньо уважний та не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5 та 2.3 (б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями (далі ПДР), які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожували життю чи здоров`ю громадян.

Під час подальшого руху із зазначеною швидкістю водій ОСОБА_7 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти будинку № 8 та позначений дорожніми знаками 5.38/5.38.2 "Пішохідний перехід" та дорожньою розміткою 1.14.1 ("зебра") ПДР, по якому зліва направо відносно напрямку його руху у спокійному темпі переходила проїзну частину пішохід ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог п. 18.1 ПДР, не зменшив швидкість свого руху та в подальшому не зупинився перед пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходу, хоча мав для цього технічну можливість, а продовжив рух.

Внаслідок порушення вказаних пунктів ПДР водій ОСОБА_7 . Не забезпечив безпеку дорожнього руху та, виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, допустив на ньому наїзд на пішохода ОСОБА_11 попередньо правою частиною керованого автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_11 спричинено відкриту черепно-мозкову травму з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливамиу речовину і під оболонки головного мозку, від чого настала її смерть на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_7 . Вимог п. 18.1 ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потепілій ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок місцевого суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

В обґрунтування своїх доводів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 під час судового розгляду повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення; щиро розкаявся; вибачився перед потерпілим.

Зазначає, що потерпілий в судовому засіданні повідомив, що не має претензій до ОСОБА_7 , отримав від нього часткове відшкодування моральної шкоди, а також просив застосувати до обвинуваченого мінімальне покарання, не пов`язане з позбавленням волі та без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На переконання апелянта, суд першої інстанції, незважаючи на обґрунтованість призначення основного покарання, невмотивовано, без врахування доводів сторони захисту та позиції потерпілого, всупереч вимог ст.ст.50, 65-67 КК України, прийняв рішення про призначення додаткового покарання ОСОБА_7 . У виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.

Стверджує, що суд повинен врахувати те, що обвинувачений ОСОБА_7 . Є особою молодого віку, кримінальне правопорушення вчинив впереше, є студентом денної форми навчання ВУЗу; працює адміністратором готельного комплексу і його робота тісно пов`язана з необхідністю керування транспортним засобом; злочин, вчинений ОСОБА_7 , хоч і є тяжким, однак одночасно є необережним кримінальним правопорушенням; визнання вини та щире каяття обвинуваченого; думку потерпілого, який просив не обирати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 20232 року відносно ОСОБА_7 змінити та пом`якшити призначене судом покарання в частині позбавлення права керування транспортними засобами, а саме скасувати позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене покарання, шляхом ухвалення рішення про призначення відносно ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами; представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 , який не заперечує щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту; прокурора, який вирок місцевого суду вважає законним та обґрунтованим, а обране обвинуваченому покарання таким, що повістю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного і тому просить залишити його без зміни та відмовити у задоволенні апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильності кваліфікації його дій апеляційний суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині сторона захисту не оскаржує.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з апеляційної скарги, поданої захисником обвинуваченого ОСОБА_13 адвокатом ОСОБА_8 апелянт оскаржує вирок суду першої інстанції з мотивів невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як слідує із змісту вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2023 року, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину; конкретні обставини кримінального провадження.

Поряд з цим судом враховано також особу винного, який є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є студентом денної форми навчання, працює, а також пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття і часткове відшкодування завданого збитку.

Крім того, судом першої інстанції враховано думку потерпілого ОСОБА_12 , який підтвердив факт часткового відшкодування обвинуваченим заподіяної моральної шкоди та просив обрати йому мінімальне покарання, що не пов`язане з позбавленням волі.

За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визначив до відбування обвинуваченому ОСОБА_10 основний вид покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті обвинувачення та застосував положення статті 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

Доводи сторони захисту щодо надмірної суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, у зв`язку з призначенням йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Вирішуючи питання щодо застування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд виходив з того, що характер порушень Правил дорожнього руху, допущених ОСОБА_7 та його наслідки у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_11 свідчать про те, що для досягнення мети призначеного покарання ОСОБА_7 , а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним так і іншими особами, необхідно застосувати передбачений санкцією ч.2 ст.286 КК України такий вид покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду і вважає його обґрунтованим та належним чином мотивованим.

На переконання колегії суддів, зазначені апелянтом обставини, які позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , не дають підстав для пом`якшення обраного йому покарання, шляхом не застосування додатково покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки визначальними елементами для вирішення питання про призначення вказаного додаткового покарання в даному випадку є:

- тяжкість вчиненого злочину;

- обставин справи та наслідки вчиненого, а саме те, що внаслідок допущеного ним порушення вимог Правил дорожнього руху Україна на місці пригоди загинула одна особа;

- дані про особу винного, який в силу свого молодого віку, не маючи ще достатнього досвіду керування транспортними засобами, вчинив дорожньо-транспортну пригоду з тяжкими наслідками.

При цьому, додаткове покарання у виді покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд обрав обвинуваченому ОСОБА_7 фактично у наближеному до мінімального строку, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Тому, той факт, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується, навчається і працює, визнав свою вину і частково відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, на думку колегії суддів, не є достатніми мотивами для незастосування до нього, за наведених вище обставин, додаткового покарання у виді позбавлення пава керувати транспортними засобами.

Апеляційний суд звертає увагу, що виправлення засудженого є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення. Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого покарання в його особистості відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії

В контексті наведених положень, колегія суддів приходить до переконання, що переконливого обґрунтування щодо можливості пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , шляхом незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення пава керувати транспортними засобами, в аспекті реалізації приписів статей 50, 65 КК, апеляційна скарга сторони захисту не містить.

Колегія суддів вважає, що додаткове покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_10 у виді 1 (одного) року позбавленням права керувати транспортними засобами повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, узгоджується із санкцією статті обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Це рішення належним чином умотивоване, відповідає вимогам кримінального закону і підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і пом`якшення покарання, як про це сторона захисту ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2023 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді