УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва за адресою м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25 клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України,

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428 від 18.05.2023 р.,

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що з матеріалів провадження вбачається, що громадянин України ОСОБА_4 , 24 лютого 2022 року перебуваючи в

м. Макіївці, Донецької області вчинив кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України. ОСОБА_4 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який, у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, умисно, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану.

Зокрема, ОСОБА_4 являючись громадянином України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах військового стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, вирішив прийняти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) - РФ, перейшовши на територію, контрольовану ворогом та в місце дислокації військ ЗС РФ з метою сприяння в спричиненні шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України. У подальшому, ОСОБА_4 будучи обізнаним про те, що ЗС РФ, НЗФ так званих «ДНР» та «ЛНР» своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в НЗФ так званої «ДНР» передбачатиме участь в таких бойових діях. Така обізнаність особи випливає з того, що «визнання» РФ так званих «ДНР» та «ЛНР» незалежними державами, здійснення РФ та так званими «ДНР, «ЛНР» спільних бойових дій проти України, оголошення загальної мобілізації на території самопроголошених республік, широко висвітлювалась в засобах масової інформації та на відкритих Інтернет-ресурсах. Усвідомлюючи вищевказане, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_4 22 лютого 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області - у місті Макіївка добровільно підписав контракт на проходження військової служби, надалі ОСОБА_4 невстановленими особами з числа військовослужбовців «ДНР», призначено на посаду 125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР, в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , створеного підпорядкованого, керованої та фінансованого російською федерацією. У подальшому, точний час досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_4 перебуваючи на території в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 отримав від невставлених представників збройних сил російської федерації вогнепальну зброю - снайперську гвинтівку «Мосіна» 1943 року (№ НОМЕР_2 ), військову форму зс рф. В березні 2022 року ОСОБА_4 спільно з іншими учасниками так званого - «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», передислокувався до м. Милове, Херсонської області, де останній здійснював охорону траси по якій на постійній основі здійснювалася передислокація військової техніки армії рф, а також здійснював спорудження фортифікаційних споруд (копав бліндажі, окопи тощо.). Так, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше середини серпня 2022 року ОСОБА_4 спільно з іншими учасниками - «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», передислокувався до АДРЕСА_2 , де здійснював чергування на 6-ти блок-постах. Надалі, у не встановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше жовтня 2022 року ОСОБА_4 спільно з іншими учасниками - «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», передислокувався до АДРЕСА_3 , де здійснював спорудження фортифікаційних споруд (копав бліндажі, окопи тощо.), ніс чергування на спостережних пунктах, його завданням було ведення спостереження за акваторією Каховського водосховища та виявлення катерів з військовослужбовцями ЗС України. Так, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше квітня 2023 року ОСОБА_4 спільно з іншими учасниками - «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», передислокувався до с. Красногорівка, Донецької області, де здійснював спостереження за переміщенням військовослужбовців Збройних сил України та вів чергування. ОСОБА_4 як учасник НЗФ «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», який діяв на боці держави-агресора у цьому міжнародному збройному конфлікті, у відповідності до п.п. 1, 2 ч. А, ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими 1949 року (ІІІ Женевська конвенція), ст. 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфлікті, від 08 червня 1977 року (Протокол І), п. 29 Глави 2 розділу I Інструкції про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у збройних силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 23 березня 2017 року № 164, був зобов`язаний дотримуватись у своїх діях законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами. При цьому, ОСОБА_4 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову польову камуфльовану форму зразка ЗС РФ. У подальшому, в період з 22 лютого 2022 року по 12 квітня 2023 року ОСОБА_4 діючи на боці ворога - держави-агресора РФ, у складі незаконного збройного формування «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», вчиняв наступні дії: здійснював окупацію та охорону захоплених територій України; виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил РФ та осіб з числа учасників НЗФ так званої «ЛНР», які були за званням чи посадою вище; облаштовував та укріплював блокпости, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій; під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка ЗС РФ відкрито носив при собі вогнепальну зброю. 12 квітня 2023 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), під час бойового зіткнення зі Збройними силами України неподалік АДРЕСА_4 разом з іншими учасниками НЗФ потрапивши у засідку військовослужбовців Збройних Сил України, припинив збройний опір та склав зброю, його злочинна діяльність на боці ворога - РФ, як держави-агресора, була припинена. Тобто, ОСОБА_4 перебуваючи та діючи у складі «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», усвідомлюючи, що в умовах введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії РФ проти України, здійснення її збройними силами спільно з НЗФ «ДНР», «ЛНР» інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями на боці РФ як держави-агресора брав активну участь у військовій агресії проти України, тобто діяв на боці ворога на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України. Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 в період з 22 лютого 2022 року по 12 квітня 2023 року, перебуваючи на території Донецької області, приймав участь в діяльності НЗФ, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 260 КК України, при наступних обставинах. З 20 лютого 2014 року РФ розпочала збройну агресію проти суверенної, незалежної держави Україна, яка продовжується по теперішній час. З квітня 2014 року на території Донецької області створена та діє до цього часу так звана «ДНР», тобто стійке об`єднання невизначеної кількості осіб (більше п`яти), члени та структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів. Основною метою створення та діяльності так званої «ДНР» є зміна меж території і державного кордону України, шляхом відокремлення Донецької області та її подальшого виходу із складу України в порушення порядку, встановленого ст. ст. 2, 73 Конституції України, з можливістю подальшого приєднання до РФ. Для досягнення вказаної мети, учасники «ДНР» здійснили захоплення адміністративних будівель, опорних пунктів силових структур, а згодом і інших господарчих та інфраструктурних об`єктів шляхом збройного протистояння правоохоронним органам і Збройним Силам України, фізичного знищення їх особового складу та матеріальних ресурсів, вчинення інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призвело до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі. Задля насильницької підтримки влади самопроголошеної «ДНР» були створені НЗФ, які мали організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, за сприяння РФ були озброєні вогнепальною та вибуховою зброєю, а також тяжким військовим озброєнням та військовою технікою. У подальшому члени так званої «ДНР», під безпосереднім керівництвом на контролем невстановлених досудовим розслідуванням представників влади та ЗС РФ, із застосуванням артилерійських установок, систем реактивного залпового вогню, зенітно-ракетних комплексів, вогнепальної зброї, шляхом здійснення вибухів, підпалів та обстрілів, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою зміни меж території та державного кордону України у порушення порядку, встановленого Конституцією України, здійснили збройне незаконне захоплення частини територій Донецької області. 19 лютого 2022 року керівник так званої «ДНР» ОСОБА_7 з метою збільшення чисельності особового складу НЗФ так званої «ДНР» та приведення їх в повну бойову готовність, підписав указ № 29 «Про проведення загальної мобілізації»,, яким зобов`язав здійснити на всій території самопроголошеної республіки призов на військову службу громадян, які перебували в запасі. Починаючи з середини листопада 2022 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на тимчасово окупованій території Луганської області (частині території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошеної республіки розпочався набір учасників до НЗФ так званої «ЛНР». Одним з таких НЗФ, створених на території м. Донецьк на початку 22 лютого 2022 року (більш точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені), була «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР». Вказане НЗФ мало організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, дисципліну, визначений механізм вступу до підрозділу і порядок проходження в ньому служби. Учасники цього НЗФ проходили військову підготовку на тренувальних базах, які знаходились на території Донецької області, підконтрольній так званій «ДНР», а також на території РФ; у своєму володінні мали та відкрито носили вогнепальну, холодну, вибухову та іншу зброю; постійно носили військову форму зразка ЗС РФ. 22 лютого 2022 року Президент РФ направив до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за межами РФ, яке було задоволено. Того ж дня, Президент РФ, керівник так званої «ЛНР», а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, реалізуючи спільний злочинний умисел, створили умови, організували та здійснили введення ЗС РФ на територію Донецької області України, контрольовану так званою «ЛНР», з метою здійснення подальшої відкритої військової агресії проти України. 24 лютого 2022 року близько 05 години ранку ЗС РФ спільно з підрозділами НЗФ так званої «ДНР» здійснили інтенсивні ракетно-бомбові та артилерійські обстріли по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, незаконно перетнули державний кордон України на ділянках Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької і Херсонської областей, та вторглися на територію суверенної держави Україна, тобто розпочали відкритий міжнародний збройний конфлікт між РФ (держава-агресор) та Україною. У відкритій військовій агресії РФ проти України широкомасштабно застосовувалися ЗС РФ із залученням НЗФ так званої «ДНР» під загальним керівництвом військового командування РФ. У цей же день, у зв`язку з відкритою військовою агресією РФ проти України Указом Президента України ОСОБА_8 від 24 березня 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє по цей час. Громадянин України ОСОБА_4 достовірно знав, що ЗС РФ, НЗФ так званої «ДНР», своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в НЗФ так званої «ДНР» передбачатиме участь в таких бойових діях. Така обізнаність особи випливає з того, що «визнання» 21 лютого 2022 року РФ самопроголошеної республіки «ДНР», незалежною державою, здійснення РФ та так званою «ДНР», спільних бойових дій проти України, оголошення загальної мобілізації на території самопроголошеної республіки, широко висвітлювалась в засобах масової інформації та на відкритих Інтернет-ресурсах. Усвідомлюючи вищевказане, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_4 22 лютого 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області - у с. Холодна Балка, Донецької області, добровільно підписав контракт на проходження військової служби, надалі ОСОБА_4 невстановленими особами з числа військовослужбовців «ДНР», призначено на посаду 125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР, створеного підпорядкованого, керованої та фінансованого російською федерацією. У подальшому, точний час досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_4 перебуваючи на території в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 отримав від невставлених представників збройних сил російської федерації вогнепальну зброю - снайперську гвинтівку «Мосіна» 1943 року (№ НОМЕР_2 ), військову форму зс рф. В березні 2022 року ОСОБА_4 спільно з іншими учасниками так званого - «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», передислокувався до м. Милове, Херсонської області, де останній здійснював охорону траси по якій на постійній основі здійснювалася передислокація військової техніки армії рф, а також здійснював спорудження фортифікаційних споруд (копав бліндажі, окопи тощо.). Так, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше середини серпня 2022 року ОСОБА_4 спільно з іншими учасниками - «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», передислокувався до АДРЕСА_2 , де здійснював чергування на 6-ти блок-постах. Надалі, у не встановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше жовтня 2022 року ОСОБА_4 спільно з іншими учасниками - «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», передислокувався до АДРЕСА_3 , де здійснював спорудження фортифікаційних споруд (копав бліндажі, окопи тощо.), ніс чергування на спостережних пунктах, його завданням було ведення спостереження за акваторією Каховського водосховища та виявлення катерів з військовослужбовцями ЗС України. Так, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше квітня 2023 року ОСОБА_4 спільно з іншими учасниками - «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», передислокувався до с. Красногорівка, Донецької області, де здійснював спостереження за переміщенням військовослужбовців Збройних сил України та вів чергування. У подальшому, в період з 22 лютого 2022 року по 12 квітня 2023 року ОСОБА_4 діючи на боці ворога - держави-агресора РФ, у складі незаконного збройного формування «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», вчиняв наступні дії: здійснював окупацію та охорону захоплених територій України; виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил РФ та осіб з числа учасників НЗФ так званої «ЛНР», які були за званням чи посадою вище; облаштовував та укріплював блокпости, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій; під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка ЗС РФ відкрито носив при собі вогнепальну зброю. 12 квітня 2023 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), під час бойового зіткнення зі Збройними силами України неподалік АДРЕСА_4 разом з іншими учасниками НЗФ потрапивши у засідку військовослужбовців Збройних Сил України, припинив збройний опір та склав зброю, його злочинна діяльність на боці ворога - РФ, як держави-агресора, була припинена. ОСОБА_4 як учасник НЗФ «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР», який діяв на боці держави-агресора у цьому міжнародному збройному конфлікті, у відповідності до п.п. 1, 2 ч. А, ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими 1949 року (ІІІ Женевська конвенція), ст. 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфлікті, від 08 червня 1977 року (Протокол І), п. 29 Глави 2 розділу I Інструкції про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у збройних силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 23 березня 2017 року № 164, був зобов`язаний дотримуватись у своїх діях законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами. При цьому, ОСОБА_4 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову польову камуфльовану форму зразка ЗС РФ. Тобто, ОСОБА_4 діючи умисно, в період з 22 лютого 2022 по 12 квітня 2023 року на території Донецької області приймав участь у діяльності «125 полку 1 батальйону стрілецької роти снайперського взводу НМ ДНР». Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України. Зазначається, що 19 травня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України. Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, станом на момент подачі даного клопотання заявлені ризики переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшились та не відпали. У досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 будучи повідомленим про підозру у вчиненні злочину (відповідно до ст. 12 КК України) може: згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зазначений висновок ґрунтується на тому, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі. Крім того, враховуючи активне ведення бойових дій та збройної агресії Російської Федерації на території України, діяльність іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених і керованих та фінансованих Російською Федерацією, що зумовлює тимчасову неконтрольованість окремих територій України, не виключається можливість переховування ОСОБА_9 від суду на вказаних територіях та перехід на сторону ворога, також останній не має постійного місця проживання в м. Києві. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний висновок ґрунтується на тому, що підозрюваний самостійно або через інших осіб, завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою перешкоджання надання останніми повних та достовірних показань щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення нових злочинів проти основ національної безпеки України. Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, пов`язаними із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження та вчиненням нових злочинів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане слідчим клопотання з підстав та за обставин, викладених в самому клопотанні, наполягав на його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 пояснила, що у органу досудового розслідування відсутні достатні докази, які б підтверджували винуватість її підзахисного у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а тому просить застосувати відносно підозрюваного особисте зобов`язання, що на переконання захисника, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав свого захисника, додатково надавати пояснення по суті пред`явленого йому повідомлення про підозру відмовився.

Дослідивши клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими слідчий обґрунтовував доводи клопотання, заслухавши позиції прокурора, підозрюваного та його захисника, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

У відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що у провадженні Слідчого управління ГУ СБУ у м. Києві та Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428 від 18.05.2023 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України. Відповідно до інформації, зазначеної у Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідує, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив державну зраду, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України в умовах воєнного стану; громадянин України ОСОБА_4 з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміни меж території та державного кордону України, приймає участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань /а. с. 23-24/.

19.05.2023 р. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, а саме в участі в діяльності не передбаченого законом збройного формування /а. с. 66-84/.

В якості підтвердження обґрунтованості підозри органом досудового розслідування до матеріалів клопотання надано докази, які досліджені слідчим суддею у судовому засіданні: повідомлення Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки від 18.05.2023 р. про вчинення кримінального правопорушення, інформація щодо виконання доручення від 23.05.2023 р., особова картка на ОСОБА_4 , протокол огляду від 19.05.2023 р., протокол огляду від 19.05.2023 р., інформація щодо виконання доручення від 25.05.2023 р., протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 24.05.2023 р., прокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2023 р. та довідка до нього, протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 24.05.2023 р., протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2023 р. та довідка до нього, довідка щодо інформування від 23.05.2023 р., відповідь Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації від 24.05.2023р., лист ДПС від 24.05.2023 р. /а. с. 25-90/.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях.

Поняття «обґрунтована підозра» наведено в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати ОСОБА_4 з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані кримінальні правопорушення.

Як вбачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу, окрім обґрунтованої підозри, є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, при розгляді клопотання слідчого, судом встановлено, що існують ризики, визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення нових злочинів проти основ національної безпеки України.

Зокрема, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Згідно із положеннями рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року за № 14-рп/2003 при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України, належить до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого підозрюваному може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої, а тому усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може йому загрожувати у випадку встановлення на підставі вироку суду винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, підозрюваний може вчиняти дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни останніми показів в частині фактичних обставин справи, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При оцінці ризиків, визначених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим суддею враховано, що через активне ведення бойових дій та збройної агресії російської федерації на території України, діяльність іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених і керованих та фінансованих російською федерацією, що зумовлює тимчасову не контрольованість окремих територій України, що не виключає можливості переховування підозрюваного від суду на вказаних територіях та переходу на бік ворога.

Також, підозрюваному відомі відомості про свідків у даному кримінальному провадженні, що вказує на наявність ризику впливу на свідків з метою зміни останніми показів, наданих на досудовому розслідуванні.

При постановленні ухвали, слідчим суддею враховано особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного місця проживання у м. Києві, не одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, суспільно-корисною працею не зайнятий, що вказує на відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які б могли бути стримуючим фактором для відвернення ризиків, встановлених судом та переліченим в ухвалі слідчого судді.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України одним із запобіжних заходів є тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено до тепер.

Із врахуванням вищевикладеного, та стадії досудового розслідування, на якій перебуває кримінальне провадження, на переконання слідчого судді, інший із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не може забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування.

Отже, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 183, 186, 193, 194, 197, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 49 днів, тобто до 19 липня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала діє до 19 липня 2023 року включно та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з моменту проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1