Провадження № 1-кп/947/1071/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2023 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в місті Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000248 від 22.06.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хмельницький, громадянина України, з середня спеціальна освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.4362 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про огородження їх незалежності і суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами у відповідності до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Так, згідно зі статтею 1 резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави, або будь-яким іншим способом, несумісним зі Статутом ООН, як це установлено в даному визначенні.

Відповідно до статті 3 вказаної резолюції, будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, з врахуванням і у відповідності до положень статті 2, буде кваліфікуватися як акт агресії:

а) вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

b) бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

c) блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

d) напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

e) застосування збройних сил однієї держави, які знаходяться на території іншої держави за узгодженням з державою, яка приймає, на порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після закінчення дії угоди;

f) дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією іншою державою для здійснення акта агресії проти третьої держави;

g) засилання державою або від імені держави озброєних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це рівносильно переліченим вище актам, або її значна участь в них.

Згідно зі статтею вказаної резолюції, ніякі міркування будь-якого характеру, чи-то політичного, економічного, військового або іншого характеру, не можуть служити виправданням агресії. Агресивна війна є злочином проти міжнародного миру. Агресія тягне за собою міжнародну відповідальність. Ніяке територіальне придбання або особлива вигода, одержані в результаті агресії, не є і не можуть бути визнані законними.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

В розумінні положень ст.2 Женевських конвенцій від 12.08.1949, ратифікованих Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між Російською Федерацією та Україною з 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Постановою ВР України № 129-VIII від 27 січня 2015 року «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» - Верховна Рада України визнала Російську Федерацію державою-агресором.

24.02.2022 року Російська Федерація вчинила відкритий воєнний напад на Україну.

Так, 14.04.2023 року ОСОБА_3 , будучи водієм таксі сервісу пасажирських перевезень «inDrive», використовуючи автомобіль макри «Nissan Leaf», д.н. НОМЕР_1 , о 13 год. 33 хв. виконуючи замовлення з надання послуг перевезення громадянці України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та слідуючи в м. Одеса по вулиці проспект Небесної Сотні (в районі ТРЦ City Center) будучи проросійсько-налаштованою особою, яка підтримує агресивну політику Російської Федерації та звинувачує українську владу в розв`язанні та ескалації конфлікту між Україною та Російською Федерацією з 2014 року, достовірно знаючи, що його співрозмовниця, не поділяє його антиукраїнських думок та тверджень, діючи умисно, публічно з метою виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України,висловив свої проросійські думки, зокрема у таких фразах:

«Я не верю, что у них получится победить россию, вот не знаю, не верю, россия еще ни одной войны не проиграла в своей истории. Нам для нашей страны для экономики для нормальной нашей жизни лучше быть с россией чем с западом, понимаете».

На заперечення ОСОБА_6 що військові рф відрізають голови та знімають відео з вбивствами, після чого все це викладають в мережу Інтеренет, ОСОБА_3 відповів наступним чином:

- «Они тоже не вырезают, поверте мне, вы слушаете те же это самое СМИ наши никто там ничего не режет, а вы не думаете что это могли наши сделать? А? А вы знаете сколько фейков есть? Как? Вот так в смысле, вот так это все фейковые дела, а не просто так, та а видео еще вы скажите ,що русские выложили это в интернет»;

Крім того, на запитання ОСОБА_6 : «для вас путин здоровый человек?», ОСОБА_3 відповів:

«Абсолютно и для меня знаете кто путин, для меня путин один из самых великих политиков современности».

Після чого, ОСОБА_3 , продовжуючи переконувати співрозмовницю, з метою виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України заявив:

«Нас они используют в этой войне на своей стороне, это прокси война, они воюют с россией»;

«И путин предупреждал их, говорил не расширяйте границы НАТО близко к моей стране, а этим плевать, они что хотели то и делают, вот это тоже причина, очень серьезная».

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.4362 КК України.

В ході судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно 14.04.2023 року він виконував замовлення, підвозив клієнтку, з якою у нього виникла розмова, яка описана в обвинувальному акті. Він шкодує про вчинене та вважає росію країною агресором, а путіна президентом країни агресора.

Крім того, обвинувачений в судовому засіданні зазначив, що вважає за непотрібним досліджувати всі докази, він розуміє протиправність свого поступку та розкаюється у вчиненому.

Крім пояснень обвинуваченого, судом було досліджено характеризуючий матеріал щодо ОСОБА_3 , яким підтверджено, що обвинувачений раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Даючи юридичну оцінку дослідженим в судовому провадженні доказам, суд вважає їх допустимими, належними та достовірними.

Інші докази відповідно до ч.3 ст.349 КПК України при судовому розгляді не досліджувались, так як за згодою учасників судового провадження визнано недоцільним дослідження інших доказів, так як фактичні обставини ніким не оскаржуються та відсутні сумніви відносно позиції обвинуваченого та інших учасників судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Оцінивши всебічно, повно та неупереджено дослідженні докази, які визнані судом належними, допустимими та достовірними, суд приходить до висновку, про доведеність в судовому засіданні, що в діях ОСОБА_3 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.4362 КК України за ознаками виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, та обвинувачений дійсно винний в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При призначенні покарання, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання суд вважає фактичне визнання своєї вини та усвідомлення протиправності своїх дій.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України, суд не вбачає.

Визначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що обвинувачений не має місця роботи та не отримує дохід, і вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді позбавлення волі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та розкаявся у скоєному, що в силу ст.66 КК України визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, тому суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Постановою слідчого від 22.06.2023 року речовими доказами визнано мобільний телефон марки «OPPO» ІМЕІ (1): НОМЕР_2 , ІМЕІ (2): НОМЕР_3 , з сім карткою на номер НОМЕР_4 .

Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходячи з положень ст.100 КПК України вважає необхідним речовий доказ по справі - мобільний телефон марки «OPPO» ІМЕІ (1): НОМЕР_2 , ІМЕІ (2): НОМЕР_3 , з сім карткою на номер НОМЕР_4 , після набрання вироком законної сили повернути власнику.

Ухвалою слідчого суді від 19 квітня 2023 року накладено арешт на мобільний телефон марки «OPPO» ІМЕІ (1): НОМЕР_2 , ІМЕІ (2): НОМЕР_3 , з сім карткою на номер НОМЕР_4 , та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_5 .

Відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України арешт, накладений ухвалою слідчого суді від 19 квітня 2023 року підлягає скасуванню.

Згідно довідки про витрати на проведення експертизи процесуальні витрати на проведення лінгвістичної експертизи №150 від 12.06.2023 року складають 2 389 гривень 80 копійок.

Вирішуючи питання щодо оплати процесуальних витрат, суд вважає за необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст.337, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.4362 КК України та на підставі цього закону призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого суді від 19 квітня 2023 року на мобільний телефон марки «OPPO» ІМЕІ (1): НОМЕР_2 , ІМЕІ (2): НОМЕР_3 , з сім карткою на номер НОМЕР_4 , та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_5 .

Речовий доказ - мобільний телефон марки «OPPO» ІМЕІ (1): НОМЕР_2 , ІМЕІ (2): НОМЕР_3 , з сім карткою на номер НОМЕР_4 , після набрання вироком законної сили повернути власнику.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів Українського науково-дослідницького інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ в розмірі 2 389 гривень 80 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1