Справа № 735/49/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/470/23
Категорія - п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 3 серпня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2023 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Короп, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15 травня 2003 року вироком Апеляційного суду Чернігівської області за пунктом 4 частини другої статті 115, частиною першою статті 185, статтею 70 КК України до 15 років позбавлення волі (постановою Могилів-Подільського міського суду Вінницької області від 15 квітня 2014 року звільнений умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 3 роки 8 місяців 6 днів);

- 12 лютого 2015 року вироком Коропського районного суду Чернігівської області за частиною другою, частиною третьою статті 185, статтею 70, статтею 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 23 вересня 2015 року вироком Коропського районного суду Чернігівської області за частиною першою статті 122, частиною другою статті 186, частиною першою статті 70, статтею 71 КК України до 5 років позбавлення волі (постановою Ірпінського міського суду Київської області від 13 листопада 2018 року звільнений умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік 27 днів);

- 23 грудня 2020 року вироком Коропського районного суду Чернігівської області за частиною першою, частиною другою статті 125, частиною першою статті 122, статтею 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі (постановою міського районного суду Черкаської області від 11 січня 2022 року звільнений умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 4 місяці 19 днів),

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2023 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді арешту на строк 6 місяців;

- за п. 13 ч. 2 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі статті 70 КК України, призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Арешт, що був накладений на підставі ухвали слідчого судді Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2022 року на речові докази - скасовано та ухвалено повернути речі ОСОБА_8 .

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- прокурор Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду залишено підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину, внаслідок якого позбавлено життя іншу особу, тобто наслідки діяння виявилися невідворотними. Також, звертає увагу, що в повній мірі не було враховано, що ОСОБА_8 раніше вже засуджувався за аналогічний злочин до позбавлення волі із найбільшим строком, однак після звільнення неодноразово вчиняв злочини, в тому числі проти життя та здоров`я особи, що свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого, а відбуте ним строкове покарання жодним позитивним чином не вплинуло на його перевиховання;

- адвокат ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за відсутності в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в даному кримінальному провадженні не доведено належними та допустимими доказами вину ОСОБА_8 у формі умислу на вбивство, мотив і мету вбивства. Вказує, що сам обвинувачений заперечував свою вину і причетність до вбивства ОСОБА_10 та обставини справи підтверджують відсутність мотиву та мети у ОСОБА_8 вбивати ОСОБА_10 , а тому відсутній і умисел на вбивство потерпілого. Апелянт вважає, що при ухваленні вироку суд не врахував, що стороною обвинувачення не встановлено, що тілесні ушкодження загиблому нанесені без застосування спеціально приготовленого предмету. На спростування посилання суду, що при спілкуванні з оператором служби «102» ОСОБА_8 повідомив про себе неправдиву інформацію, назвавшись іншою особою спростовується тим, що його батьком є ОСОБА_11 і за місцем проживання його також називають ОСОБА_12 .

Суд першої інстанції встановив, що 02 серпня 2022 року близько 16 години, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_13 прийшли до будинку АДРЕСА_1 , в якому проживали ОСОБА_14 із ОСОБА_15 , де почали вживати алкогольні напої.

Того ж дня, близько 18 години, у приміщенні літньої кухні вказаного домогосподарства за вищевказаною адресою між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 відбувся словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, обумовлених звинуваченням ОСОБА_8 . ОСОБА_14 у крадіжці мобільного телефону, у зв`язку з чим у ОСОБА_8 раптово виник умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

Реалізуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 умисно завдав ножем різане поранення передньої поверхні шиї ОСОБА_14 , чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Також, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство відповідно до вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2003 року, вчинив убивство, тобто кримінальне правопорушення, передбачене п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, при наступних обставинах.

18 серпня 2022 року близько 15 години, ОСОБА_8 прийшов до будинку АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_10 .

Того ж дня, у період з 15 години 40 хвилин до 18 години між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла сварка, під час якої у ОСОБА_8 виник умисел на вбивство ОСОБА_10 .

Знаходячись в приміщенні кухні будинку за вищевказаною адресою, реалізуючи умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, умисно наніс руками та ногами: в область голови ОСОБА_10 не менше дванадцяти - чотирнадцяти ударів, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої поєднаної черепно-лицевої травми (яка виражалась синцями, саднами та забійними і забійно-рваними ранами голови, переломом кісток носа, крововиливами у м`які покриви лоба зліва, лівої тім`яно-скронево-потиличної та правої тім`яно-скроневої ділянок, крововиливами в обидва скроневі м`язи, обмежено - дифузними крововиливами у м`які оболонки головного мозку та крововиливом у його шлуночки), які в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень; в область тулуба ОСОБА_10 не менше тринадцяти - п`ятнадцяти ударів, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей (яка виражалась синцями та крововиливами у м`які тканини грудної клітки, множинними переломами ребер з обох сторін з ушкодженням пристінкової плеври та правої легені відповідно уламкам окремих з них, а також правобічним гемопневмоторексом (накопиченням крові та повітря у правій плевральній порожнині), які в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень; в область поясу та вільних відділів кінцівок ОСОБА_10 не менше шістнадцяти - вісімнадцяти ударів, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани правого передпліччя, множинних синців та саден обох верхніх кінцівок, синця лівої половини тазу та лівого колінного суглобу, а також саден обох колінних суглобів, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер на місці події.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок отриманої закритої поєднаної травми голови та грудей (яка виражалась переломом кісток носа, обмежено-дифузними крововиливи у м`які оболонки головного мозку та крововиливами у його шлуночки, множинними переломами ребер з обох боків з ушкодженням пристінкової плеври та правої легені відповідно уламками окремих з них, а також правобічним гемопневмотораксом (накопичення крові та повітря у правій плевральній порожнині), що в комплексі обумовило припинення функції центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності, дихання.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які висловилися на підтримання поданої в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту та задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

02 серпня 2022 року близько 16 години, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_13 прийшли до будинку АДРЕСА_1 , в якому проживали ОСОБА_14 із ОСОБА_15 , де почали вживати алкогольні напої.

Того ж дня, близько 18 години, у приміщенні літньої кухні вказаного домогосподарства за вищевказаною адресою між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 відбувся словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, обумовлених звинуваченням ОСОБА_8 . ОСОБА_14 у крадіжці мобільного телефону, у зв`язку з чим у ОСОБА_8 раптово виник умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

Реалізуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 умисно завдав ножем різане поранення передньої поверхні шиї ОСОБА_14 , чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Також, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство відповідно до вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2003 року, вчинив убивство, тобто кримінальне правопорушення, передбачене п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, при наступних обставинах.

18 серпня 2022 року близько 15 години, ОСОБА_8 прийшов до будинку АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_10 .

Того ж дня, у період з 15 години 40 хвилин до 18 години між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла сварка, під час якої у ОСОБА_8 виник умисел на вбивство ОСОБА_10 .

Знаходячись в приміщенні кухні будинку за вищевказаною адресою, реалізуючи умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, умисно наніс руками та ногами: в область голови ОСОБА_10 не менше дванадцяти - чотирнадцяти ударів, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої поєднаної черепно-лицевої травми (яка виражалась синцями, саднами та забійними і забійно-рваними ранами голови, переломом кісток носа, крововиливами у м`які покриви лоба зліва, лівої тім`яно-скронево-потиличної та правої тім`яно-скроневої ділянок, крововиливами в обидва скроневі м`язи, обмежено - дифузними крововиливами у м`які оболонки головного мозку та крововиливом у його шлуночки), які в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень; в область тулуба ОСОБА_10 не менше тринадцяти - п`ятнадцяти ударів, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей (яка виражалась синцями та крововиливами у м`які тканини грудної клітки, множинними переломами ребер з обох сторін з ушкодженням пристінкової плеври та правої легені відповідно уламкам окремих з них, а також правобічним гемопневмоторексом (накопиченням крові та повітря у правій плевральній порожнині), які в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень; в область поясу та вільних відділів кінцівок ОСОБА_10 не менше шістнадцяти - вісімнадцяти ударів, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани правого передпліччя, множинних синців та саден обох верхніх кінцівок, синця лівої половини тазу та лівого колінного суглобу, а також саден обох колінних суглобів, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер на місці події.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок отриманої закритої поєднаної травми голови та грудей (яка виражалась переломом кісток носа, обмежено-дифузними крововиливи у м`які оболонки головного мозку та крововиливами у його шлуночки, множинними переломами ребер з обох боків з ушкодженням пристінкової плеври та правої легені відповідно уламками окремих з них, а також правобічним гемопневмотораксом (накопичення крові та повітря у правій плевральній порожнині), що в комплексі обумовило припинення функції центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності, дихання.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за п. 13 ч.2 ст. 115 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що 18 серпня 2022 року близько 10 години прийшов додому до ОСОБА_10 та разом із ним вживали горілку. У ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не було. Він телефонував на службу «103» та скасовував виклик швидкої медичної допомоги, оскільки потрібно було вживати горілку із ОСОБА_10 . Відлучившись з будинку, при поверненні побачив, як господар вилазить із погребу, у нього була розбита нижня губа, йшла кров. Потім, після того як сходив додому, знову прийшов до будинку ОСОБА_10 та побачив, що той лежить на підлозі обличчям донизу біля входу до зали, побачив біля нього кров, подумав, що його зарізали та вийшов з будинку та згодом зателефонував до поліції та на службу «103»;

- потерпілої ОСОБА_16 , яка пояснила 18 серпня 2022 року, близько 11 години їй зателефонував ОСОБА_10 , скаржився на біль у серці. Вона попросила ОСОБА_17 , щоб та викликала швидку допомогу. Через деякий час по телефону їй повідомили, що чоловіка вбили;

- свідка ОСОБА_18 , згідно пояснень якого, 18 серпня 2022 року у період часу з 15 години 30 хвилин до 16 години він прийшов у двір до ОСОБА_10 щоб вживати алкогольні напої, але почув крики, нецензурну лайку та побачив через вікно кухні, що це кричить ОСОБА_8 та б`є руками і ногами в голову та по тулубу ОСОБА_10 , який стояв накарачках. Спостерігав за побиттям приблизно одну хвилину та пішов з двору;

- свідка ОСОБА_19 яка пояснила, що 18 серпня 2022 року вона на прохання ОСОБА_16 по телефону викликала швидку медичну допомогу для ОСОБА_10 , бо йому було погано із серцем. Через 1,5 години знову зателефонувала до швидкої медичної допомоги та спитала, чому не приїхала допомога, на що їй повідомили про скасування виклику.

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2003 року, відповідно до якого ОСОБА_8 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі;

- протоколах огляду речей від 27 та 29 вересня 2022 року згідно яких оглянуто інформацію на дисках та відтворено аудіо-записи телефонних розмов між оператором служби «102», диспетчером служби «103» із заявником від 18 серпня 2022 року про які повідомляли свідки;

- протоколі огляду місця події від 18 серпня 2022 року та доданих до нього фотоілюстративних таблицях відповідно до якого здійснено огляд домоволодіння по АДРЕСА_1 в ході якого вилучено зрізи нігтьових пластин з піднігтьовим вмістом з правої та лівої руки ОСОБА_10 ; сліди папілярних візерунків зафіксовані на таблиці до протоколу ОМП; жіноча хустка; труп ОСОБА_10 , направлений до моргу Борзнянської ЦРЛ;

- протоколі огляду місця події від 19 серпня 2022 року та доданими до нього фотоілюстративними таблицями, згідно якого проведено огляд одягу трупа ОСОБА_10 , а саме: на сорочці, штанах, трусах наявні сліди речовини бурого кольору;

- протоколі обшуку від 19 серпня 2022 року, яким зафіксовапано проведення обшуку у господарстві ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , під час якого були виявлені та вилучені: барсетка тканева чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору; чоловічий картуз джинсовий чорного кольору; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A02» з сім карткою мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 ; мобільний телефон «Nokia»; чоловічі гумові шльопанці чорного кольору; банківська картка АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 ;

- висновку експерта № 100 від 07 листопада 2012 року відповідно до якого була проведена судово-медична експертиза трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка встановила, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок отриманої закритої поєднаної травми голови та грудей; на тілі трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які мають ознаки зажиттєвих та могли виникнути незадовго до настання смерті (ймовірно в межах часу не більше кількох годин). За ступенем тяжкості вони розподіляються на тілесні ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не перебувають у будь-якому причинному зв`язку з фактом настання смерті та тілесні ушкодження, які в комплексі відносно мають ознаки ушкоджень небезпечних для життя, за цією ознакою кваліфікується як тілесні ушкодження тяжкого ступеня тяжкості та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті;

- висновку експерта (додатковий до висновку експерта № 100 від 19 серпня 2022 року - 07 листопада 2022 року) № 154 від 06 грудня 2022 року, згідно якого в даному випадку могли мати місце неоднократні (в загальній кількості не менше сорока одного - сорока семи) травматичні впливи на тіло потерпілого, при цьому місцем прикладання травмуючої сили були його голова (не менше дванадцяти - чотирнадцяти травматичних дій), тулуб (не менше шістнадцяти - вісімнадцяти травматичних дій);

- протоколі отримання біологічних зразків для експертизи від 19 серпня 2022 року, згідно якого зазначено про відібрання піднігтьового вмісту з правої та лівої руки підозрюваного ОСОБА_8 , для проведення імунологічної та цитологічної експертиз;

- протоколі отримання біологічних зразків для експертизи від 19 серпня 2022 року, згідно якого зазначено про відібрання зразку крові підозрюваного ОСОБА_8 у рідкому стані для проведення судових експертиз ;

- висновку судової імунологічної експертизи № СЕ-19-22/34391-БД від 02 січня 2023 року, за результатами якої встановлено, що генетичні ознаки крові та клітин, виявлених на зовнішній поверхні барсетки є змішаними та містять генетичні ознаки потерпілого ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_8 ;

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-22/34400-БД від 02 січня 2023 року, за результатами якої встановлено, що генетичні ознаки крові, виявленої на хустці збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_8 ;

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-22/36006-БД від 26 грудня 2022 року, за результатами якої встановлено, що піднігтьовий вміст з правої руки підозрюваного ОСОБА_8 містить генетичні ознаки потерпілого ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_8 ;

- протоколі огляду предметів від 12 вересня 2022 року, відповідно до якого зазначено про огляд кросівок «Asics», під час якого зроблено змив речовини бурого кольору, схожої на кров; зазначено про огляд спортивних штанів, вилучених у підозрюваного ОСОБА_8 ; з поверхонь лівої та правої штанини зроблені вирізки тканини з плямами речовини бурого кольору;

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-22/34395-БД від 02 січня 2023 року, за результатами якої встановлено, що генетичні ознаки крові та клітин, виявлені у змиві № 1, збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 , та не збігаються із генетичними ознаками разка крові підозрюваного ОСОБА_8 ;

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-22/34397-БД від 02 січня 2023 року, за результатами якої встановлено, що генетичні ознаки крові та клітин, виявлених у вирізці із спортивних штанів підозрюваного ОСОБА_8 , збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 та не збігаються із генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_8 ;

- висновку судово-психіатричного експерта № 349 від 27 вересня 2022 року згідно якого у ОСОБА_8 не виявлено клінічних ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю чи наркотичних речовин з синдромом залежності, тому відповідне лікування йому непоказане;

- висновку судово-психіатричного експерта № 348 від 27 вересня 2022 року, згідно якого ОСОБА_8 , за своїм психзічним станом, в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними; здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для даного кримінального провадження та давати про них правильні свідчення; ознак психічного захворювання та тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявлено; застосування примусових заходів медичного характеру не показане;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 21 вересня 2022 року за участю свідка ОСОБА_18 , який за змістом відповідає його показанням наданим в судовому засіданні.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом детального дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Посилання захисника в апеляційній скарзі, щодо не встановлення стороною обвинувачення, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 нанесені без застосування спеціально приготовленого предмета, колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу, оскільки згідно висновку експерта № 100 від 07 листопада 2012 року, про конструкційні особливості контактуючої поверхні, в результаті впливу якої виникли тілесні ушкодження у загиблого, висловитись не представляється можливим у зв`язку з відсутністю в ушкодженнях відображення характерних слідоутворюючих ознак травмуючих предметів.

Так само, колегія суддів не бере до уваги посилання апеляційної скарги щодо повідомлення ОСОБА_8 операторам служб «102» та «103» неправдивої інформації, оскільки дана обставина не інкримінується обвинуваченому та не несе доказового значення в даному кримінальному провадженні.

Враховуючи показання свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що бачив як ОСОБА_8 завдає удари ногами та руками по голові та тілу ОСОБА_10 і згідно із висновками експертиз на барсетці, кросівках, штанях ОСОБА_20 , а також під нігтями правої руки ОСОБА_8 виявлено кров та клітини, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 , то вказана сукупність доказів не викликає сумнівів щодо причетності ОСОБА_20 до інкримінованих дій.

Твердження сторони захисту, щодо недостовірності показань свідка ОСОБА_18 , колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки такі є надуманими та на їх підтвердження не наведено жодних належних та допустимих доказів. При цьому показання зазначеного свідка повністю узгоджують та підтверджуються сукупністю досліджених доказів у кримінальному провадженні та не викликають жодних обґрунтованих сумнівів.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника щодо не доведення належними доказами вини ОСОБА_20 у формі умислу на вбивство, мотив і мету, то колегія суддів вважає, що в судовому рішенні мають бути вказані ті обставини і з такою деталізацією, які необхідні й достатні для висновку щодо винуватості особи, обвинуваченої у злочині, і для його правильної кваліфікації. Судова колегія вважає, що мотив убивства не є обов`язковим елементом складу злочину у випадку засудження за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК, тобто у разі вчинення вбивства особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. Також за встановлених обставин справи визначення мети і мотиву вбивства не могло істотно вплинути на висновок судів про причетність засудженого до вбивства. Дана позиція також викладена у Постанові Верховного Суду від 7 червня 2022року (справа № 658/3873/17, провадження № 51-5722км19)

З апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту фактично оспорює також і кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 115 КК України, наполягаючи на тому, що обвинувачений не мав умислу на вбивство потерпілого і в настанні смерті потерпілого присутня лише необережна форма вини, тобто необхідності кваліфікації його дій за ст. 121 КК України

Однак колегія суддів не приймає їх до уваги з огляду на наступне.

Так, ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинуваченого, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів та локалізацію тілесних ушкоджень, більшість яких заподіяна обвинуваченим у життєво-важливий орган (голову), безумовно вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого, що дало суду обґрунтовані підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 115 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджені як показами свідків, так і протоколами слідчих експериментів, які є самостійними доказами, висновками судово-медичних експертиз та іншими доказами, зазначеними у вироку.

Зокрема те, що ОСОБА_8 наносив ОСОБА_10 численні удари руками та ногами, підтверджуються, як показаннями безпосереднього свідка, так і висновками експертиз, які доводять, що обвинувачений наніс велику кількість ударів, зокрема, в життєво важливий орган - голову та тулубу ОСОБА_21 і смерть останнього настала внаслідок отриманої закритої поєднаної травми голови та грудей, що в комплексі обумовило припинення функції центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності, дихання.

Кількість ударів нанесених загиблому в загальній кількості не менше сорока одного - сорока семи, при цьому в область голови голова (не менше дванадцяти - чотирнадцяти травматичних дій), тулубу (не менше шістнадцяти - вісімнадцяти) травматичних дій, їх локалізація, вказує на те, що обвинувачений бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті від вчиненого ним діяння.

Ці обставини спростовують посилання сторони захисту на те, що вбивство ОСОБА_10 не охоплювалося умислом обвинуваченого, оскільки його фактичні дії та обставини вчинення злочину у свій сукупності доводять, що заподіяння смерті потерпілого охоплювалися умислом обвинуваченого.

З огляду на вищенаведене кваліфікація, дій ОСОБА_8 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України відповідає встановленим судом обставинам справи та є вірною.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу винуватого, який неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за умисні кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи та має судимості за вчинення кримінальних правопорушень, знову вчинив кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи - умисний кримінальний проступок та умисний особливо тяжкий злочин, внаслідок якого людина була позбавлення життя, на обліку у лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, офіційно непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується як особа, щодо якої скарги не надходили.

Обґрунтовано визнав обставиною, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів та врахував відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на строк 15 років.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції щодо необхідності та достатності призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, вважає їх помилковими, а призначене покарання несправедливим, за таких підстав.

Відповідно до ст. 32 Конституції України людина є найвищою соціальною цінністю в державі і її життя є невід`ємним правом, закріпленим у ст. 27 Основного Закону України. Обов`язок держави - захищати життя кожного. Цей постулат закладений в усіх міжнародних документах з прав людини.

Ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) гарантує право кожного на життя, яке охороняється законом, тобто над державою тяжіє обов`язок зробити все для убезпечення людського життя.

У справі «Гонгадзе проти України» (рішення від 08 листопада 2001 року) ЄСПЛ зазначив: «що перше речення п. 1 ст. 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також тих, хто знаходиться під їх юрисдикцією. Це включає основне завдання держави щодо забезпечення права на життя шляхом прийняття ефективних нори кримінальних законів для попередження злочинів проти особи, що забезпечується правоохоронним механізмом для попередження, усунення та покарання порушень таких норм. За відповідних обставин це також поширюється на позитивний обов`язок органів державної влади вживати заходів попередження для захисту особи або осіб, чиє життя знаходиться під загрозою здійснення кримінальних дій іншими особами».

Тому належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням держави, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосування кримінального закону до особи, яка вчинила злочини проти життя та здоров`я особи, та повинна нести справедливе покарання.

З урахуванням всіх обставин справи, ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, один з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, а інший - до особливо тяжких злочинів, відсутності обставин, які пом`якшують покарання та наявністю обставини, яка обтяжує покарання, поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення і після цього, загальних засад призначення покарання: а саме законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання, а також ту обставину, що серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку, суд апеляційної інстанції вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів є остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі із застосуванням правил складання покарань за сукупністю злочинів відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України.

Згідно ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Обставиною, яка зумовлює призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину. Ця обставина визначена судом апеляційної інстанції на підставі сукупності усіх зібраних у справі даних, що стосуються вчинених злочинів, особи обвинуваченого, відсутності обставин, які пом`якшують та наявністю обставин, що обтяжують покарання. На винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину та виключну суспільна небезпеку обвинуваченого для інших людей і суспільства в цілому, зокрема, вказують дуже тяжкі наслідки вчиненого ним злочину, а саме позбавлення життя особи, спосіб вчинення злочину та його мотиви.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, суд апеляційної інстанції, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. № 15рп/2004р. у справі № 1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації з прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканість.

Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканості людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочин проти життя і здоров`я.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 вже був засуджений за вбивство до строкового покарання в максимальних межах, однак після відбуття покарання продовжив вчиняти злочини, в тому числі проти життя та здоров`я особи та знову позбавив особу життя, що свідчить про його зневажливе ставлення до загально прийнятних людських цінностей.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання, що ізоляція обвинуваченого до довічного позбавлення волі відповідає вимогам справедливості при призначенні йому остаточного покарання і відображує співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, та справедливим. На думку суду апеляційної інстанції, призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та не слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, суд апеляційної інстанції з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставини кримінальних правопорушень, спосіб та мотиви їх вчинення, наслідків вчинення злочинів та розміру заподіяної шкоди, дані про особу винуватого.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно за сукупністю вчинених ним злочинів призначити покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для нього з метою його перевиховання та запобігання вчиненню ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання через м`якість є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вирок таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання із ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 - в частині призначеного покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді арешту на строк 6 (шість) місяців;

- за п. 13 ч. 2 ст.115 КК України - у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання рішення суду апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4