Справа № 577/614/22
Провадження № 1-кп/577/87/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Згідно ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що ділянки суші та водного простору, природні комплекси й об`єкти, які мають особливу екологічну, наукову, естетичну і економічну цінність і призначені для збереження природної різноманітності, генофонду видів тварин і рослин, підтримання загального екологічного балансу та фонового моніторингу навколишнього природного середовища, вилучаються з господарського використання повністю або частково і оголошуються територією чи об`єктом природно-заповідного фонду України.
До складу природно-заповідного фонду України входять державні заповідники, природні національні парки, заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні та зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, заповідні урочища.
Згідно із ст. 43 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Статтею 44 ЗК України встановлено, що до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (заказники).
Відповідно до ст.150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
Відповідно до пунктів 6.2, 6.3 «Проекту організації території Регіонального ландшафтного парку «Сеймський» охорони відтворення його рекреаційного використання його природніх комплексів та об`єктів» затверджений рішенням Сумської обласної ради сьомого скликання дев`ятнадацятої сесії від 27.04.2018 року, у межах РЛП «Сеймський» виділено заповідну зону, на яку поширюється заборона на провадження господарської діяльності.
До заповідної зони включено територію ландшафтного заказника місцевого значення «Єзучський» та прилеглі до нього ділянки на півночі до правого берега річки Єзуч, на заході заболочений масив від автодороги Вирівка Таранське; лісових масивів на заході та півночі і до лівого берега річки Куколка на півдні. Загальна площа заказника становить 1265.58 га.
Межі вказаного об`єкту природо - заповідного фонду встановлено Проектом землеустрою «Щодо організації і встановлення меж обмежень у використанні режимоутворюючих об`єктів природнього походження на території регіонального ландшафтного парку «Сеймський» (заповідна з зона) в межах Конотопського та Кролевецького районів Сумської області», затверджений наказом департаменту захисту довкілля та енергетики № 100 ОД від 14.12.2020 року.
Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Статтями 125, 126 ЗК України визначається, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Вказаним вище проектом земелеустрою визначено цільове призначення земель, які включено до зазначеного об`єкту ПЗФ, а саме 04.11 - для збереження та використання регіональних ландшафтних парків, згідно класифікації видів цільового призначення, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 року № 548.
Положеннями ч.3 ст.7, ч.1 ст.9 Закону України «Про природно заповідний фонд України» унормовано, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.
Відповідно до ст. 62 Господарського кодексу України підприємство це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Згідно ч. 3 та 4 ст. 62 Господарського кодексу України, підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту та є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.
Статтею 80 Цивільного кодексу України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку, а у статті 81 цього Кодексу вказано, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
Наказом Фонду державного майна України № 1499 від 10.09.2020 року «Про скасування наказу Фонду державного майна України від 01.07.2020 № 1125» затверджено нову редакцію статуту державного підприємства «Вирівське» (далі Статут).
Відповідно до п.1.1 Статуту ДП «Вирівське» є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності, та належить до сфери управління Фонду державного майна України.
Наказом Фонду Державного майна України, від 15.04.2021 року № 642 ОСОБА_5 було призначено на посаду виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Вирівське» з 16.04.2021 року, а за наказом від 12.10.2021 року № 1815 - звільнено з цієї посади.
Пунктом 10.14 Статуту визначено, що Директор діє в інтересах Підприємства. Директор діє від імені Підприємства в межах, передбачених законодавством, цим Статутом та іншими актами Підприємства, рішеннями Суб`єкта управління Підприємством.
Директор представляє інтереси Підприємства перед юридичними та фізичними особами, державою, державними та громадськими установами, органами й організаціями, вчиняє від імені та на користь Підприємства господарські зобов`язання (правочини) інші юридично значимі дії, приймає рішення, обов`язкові для виконання всіма працівниками Підприємства.
Директор розпоряджається коштами, майном та майновими правами Підприємства у межах, що встановлені цим Статутом, внутрішніми нормативними документами Підприємства, рішеннями Суб`єкта управління Підприємством.
Згідно із п.10.15 Статуту до компетенції директора належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю Підприємства, що охоплює юридичні та фактичні дії, які здійснюються у внутрішній та зовнішній сфері діяльності Підприємства, крім питань та дій, що належать до компетенції Суб`єкта управління Підприємством, в тому числі і виключної компетенції Суб`єкта управління Підприємством.
Згідно п.п.2 п.10.16, 10.17 до компетенції директора підприємства відноситься здійснення управління та вирішувати всі питання поточної діяльності Підприємства, крім тих, що чинним законодавством, Статутом та рішеннями Суб`єкта управління Підприємством віднесені до компетенції Суб`єкта управління Підприємством. Директор зобов`язаний дотримуватися вимог Статуту, внутрішніх документів Підприємства та чинного законодавства України.
Отже, директор ДП «Вирівське» ОСОБА_6 був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно господарськими обов`язками, а тому відповідно до ч. 3 ст.18 КК України відноситься до службових осіб суб`єктів кримінального правопорушення.
З цією метою реалізуючи задумане, у травні 2021 року, точна дата та час не встановлені, ОСОБА_5 не пересвідчившись у наявності зареєстрованого у встановленому законом порядку права користування підприємством вказаної земельної ділянки, одночасно маючи можливість на встановлення вичерпного переліку земельних ділянок, які на законних підставах перебувають у користуванні ДП «Вирівське», не усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та не передбачаючи їх наслідки, неналежним чином виконуючи службові обов`язки з управління поточною діяльністю підприємства через несумлінне ставлення до них, у порушення вимог статей 125, 126 Земельного Кодексу України, статей 7, 9 Закону України «Про природо заповідний фонд України», без оформлення права користування чи оренди земельної ділянки та її державної реєстрації, а також - відповідних документів, які дають право виконувати сільсько - господарські роботи на земельній ділянці з цільовим призначенням 04.01 для збереження та використання регіональних ландшафтних парків, надав вказівку агроному ДП «Вирівське» ОСОБА_7 та бригадиру тракторної бригади підприємства ОСОБА_8 на організацію робіт з обробки вказаної земельної ділянки, а саме внесення відомостей про ділянку до технічної документації підприємства, проведення її дискування та засадження технічною культурою «кукурудза» сорту П8531/Р 8521 з наступним внесенням мінеральних добрив та засобів захисту рослин.
На виконання наведених розпоряджень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які будучи упевненими у правомірності дій та не усвідомлюючи незаконності вказівок ОСОБА_5 , у період часу з 23.05.2021 по 01.07.2021, під безпосереднім контролем та керівництвом останнього, організували та провели за допомогою тракторів належних ДП «Вирівське» МТЗ 12-22 та Т-150 К, дискування вищезазначеної земельної ділянки, її засадження технічною культурою «кукурудза» сорту П8531/Р 8521 з внесенням мінеральних добрив та засобів захисту рослин.
Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельною ділянкою від 17.08.2021 №458-ДК/416 АП/09/01/-21, проведеної ГУ Держгеокадастру в Сумській області, та акту перевірки Державної екологічної інспекції у Сумській області від 19.08.2021 № 380/06 - внаслідок самовільного заняття та нецільового використання зазначеного земельного масиву Попівській сільській раді було завдано шкоди в розмірі 1488979,39 грн., що також підтверджено висновком судової оціночно - земельної експертизи № 2546/2648/2649 від 09.11.2021 року. Завдані збитки у 1360 разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто є тяжкими наслідками.
Відтак, ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.367 КК України - службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.
Представник потерпілого Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області ОСОБА_9 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Окрім того, звернулися із заявою про залишення їх позову без розгляду.
Врахувавши, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також впевнившись у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнав не доцільним дослідження доказів щодо обставин обвинувачення викладених в обвинувальному акті.
Переконавшись у добровільності повного визнання винуватості та правильному розумінні суті обвинувачення, суд дійшов висновку про необхідності призначення покарання.
Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обтяжуючих відповідальність обставин не встановлено.
До пом`якшуючих - слід віднести щире каяття у вчиненному та активне сприяння розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше не судимий.
З урахуванням викладеного, висновку органу пробації за яким виправлення обвинуваченого можливо без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, суд дійшов переконання, що відповідно скоєному буде покарання у межах санкції ч.2 ст.367 КК України у виді позбавлення волі, проте із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком.
Процесуальні витрати підлягають стягненню примусово.
Заявлений потерпілим позов слід залишити без розгляду з огляду на подану позивачем заяву.
Керуючись: ст.ст. 368, 370, 371 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_5 за ч.2 ст.367 КК України призначивши покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк один рік та без застосування штрафу.
На підставі статей 75, 76 КК України звільнити засудженого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1