Справа № 944/2844/23
Провадження №1-кп/944/889/23
про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
24.05.2023 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
В провадженні Яворівського районний суд Львівської області перебуває вказане кримінальне провадження.
В підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 календарних днів, без визначення розміру застави.
На обґрунтування клопотання зазначає, що солдат ОСОБА_4 проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця окремого мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат.
Вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 січня 2023 року приблизно о 21 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись при вході у приміщення будинку, який на праві власності належить ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, під час словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з громадянином ОСОБА_6 , наніс йому два удари правою рукою у якій тримав ніж у ділянку живота, внаслідок чого спричинив останньому проникаюче ножове поранення живота з пошкодженням тонкого кишківника, які знаходяться в причинному зв`язку із смертю ОСОБА_6 і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. Від отриманих травм ОСОБА_6 помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 завершується, а тому виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, які були підставою для застосування під час досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.
На даний час ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати.
Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що вчинене останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу під час досудового розслідування у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Зокрема:
1) неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду.
Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_4 до втечі.
Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
2) неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Даний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 намагався приховати як сам факт вчинення кримінального правопорушення так і його сліди, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, протоколом огляду місця події від 04 лютого 2023 року, протоколами допитів свідків, а також його показаннями щодо знаряддя вчинення злочину, яке він викинув.
3) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 .
Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 Кримінального процесуального кодексу України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.
Вказане підтверджується і тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень.
Окрім цього, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченого чи зменшення ризиків заявлених прокурором на даний не встановлено.
4) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Про існування вказаного ризику свідчить систематичний характер протиправної діяльності обвинуваченого, що підтверджується характеризуючими матеріалами останнього, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово судимий та негативно характеризується за місцем служби.
З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 приходжу до висновку про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі.
При оцінці обставин, передбачених ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України, досудове розслідування прийшло до висновків, що:
- наявні докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому Кримінального процесуального кодексу України порядку;
- вік і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі;
- у разі визнання винуватим ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років;
- ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій.
Згідно ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України заборон щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.
Разом з тим, при виконанні судом вимог ч. 3 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України щодо визначення розміру застави, враховуючи
передбачені ч. 4 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України обставини, зокрема, те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, тому вважаю, що при постановленні ухвали за наслідками розгляду даного клопотання не визначати розмір застави.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому, просив таке задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказав, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає, тому немає підстави вважати, що він буде переховуватися від суду. Просив застосувати до ОСОБА_4 цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. Додатково вказав, що хворіє та потребує лікування, а в колонії немає належних умов для перебування.
Суд, оцінивши доводи клопотання, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання слід задовольнити з таких підстав.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 27 березня 2023 року ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 25 травня 2023 року включно, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Згідно з ч. 3 ст. 315 Кримінального процесуального кодексу України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно зі змістом ст. ст. 131, 132 Кримінального процесуального кодексу України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено існування наведених в клопотанні ризиків, а саме таких.
Ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме можливості переховування ОСОБА_4 від суду.
Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого злочину, який є тяжким і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_4 до втечі. На думку суду, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Даний ризик підтверджується, зокрема, протоколом огляду місця події, який свідчить про те, що ОСОБА_4 намагався приховати як сам факт вчинення кримінального правопорушення так і його сліди, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме можливості обвинуваченого незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.
Відповідно до норм ст. 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України є тяжким злочином, за який відповідно до санкції вказаної статті передбачається покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.
Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що прокурором під час підготовчого судового засідання доведено існування ризиків передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме те, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_4 зможе: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Таке переконання суду ґрунтується на таких обставинах, встановлених в ході розгляду клопотання: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення (вагомість наявних доказів); тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Водночас, будь-яких вагомих та обґрунтованих обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності наведених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 суд не встановив.
Також, з врахуванням наведеного вище, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.
За таких обставин, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає задоволенню.
При цьому, суд вважає, що застосування даного запобіжного заходу щодо підозрюваного не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи з об`єктивних причин не забезпечать законослухняну поведінку обвинуваченого. Суд також враховує, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Також відповідно до ч. 3 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Водночас, згідно з п. 2 ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Зважаючи на викладене вище, а саме що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, внаслідок якого була спричинена загибель людини, суд вважає недоречним визначення розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176 178, 182 184, 193, 194, 196, 197, 205 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Клопотання прокурора задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сколе Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який утримується в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 22 липня 2023 року включно, з утриманням в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», без визначення розміру застави.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1