Провадження №: 1-кп/127/871/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000511 від 27.04.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бар, Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, працюючого директором ТОВ «Даймонд Центр», одруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

представника потерпілої: захисника ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 27.04.2021 близько 11:40 год. керуючи технічно справним автомобілем марки «AudiA4», державний номерний знак НОМЕР_1 рухаючись зі сторони вулиці Лесі Українки по вулиці Магістратській в м. Вінниці в районі будинку № 100, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, хоча перед передньою частиною встановленого вантажного фургону, який зупинився в крайній смузі руху попутного напрямку перед розміткою нерегульованого пішохідного переходу, справа-наліво проїзну частину перетинала пішохід ОСОБА_4 , не надав переваги у русі останній, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останню.

Після здійснення наїзду на пішохода, водій ОСОБА_3 , власним автомобілем доставив потерпілу до лікувального закладу, чим самовільно перемістив транспортний засіб з місця події, не забезпечивши збереження слідів події та не повідомивши органи Національної поліції про вчинене ДТП.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 550/561 від 12.07.2021, ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «сполучна травма тіла, закрита травма грудної клітини, переломи 2-7 ребер зліва, відкриті переломи кісток лівої гомілки, подвійний перелом верхньої третини (діафіза) та нижньої третини лівої великогомілкової кістки, уламковий перелом нижньої третини лівої великогомілкової кістки, уламковий перелом нижньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням, закритий перелом 2-ї плеснової кістки правої стопи зі зміщенням», які за ступенем важкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки відкритий перелом діафіза великогомілкової кістки являється небезпечним для життя в момент спричинення.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-21/10736-ГТ від 23.07.2021: «В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «AudiA4», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 4.16 (а), 18.4.2.10 (а,в,д,е) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

?п. 4.16 (а) - «Пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювання чи світлофора».

?п. 18.4 - «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах повинні зменшити швидкість, а у разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

?п. 2.10 (а,в,д,е) - «В разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидність, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди…».

Порушення вимог п.п. 4.16 (а), 18.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний у ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 , вину в інкримінованому йому злочині визнав у повному обсязі за викладених у обвинувальному акті обставинах та суду надав наступні показання.

Так, 27.04.2021 вранці обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи за кермом автомобіля «ауді» рухаючись на вул. Магістратській у м. Вінниці не помітив на нерегульованому пішоходному переході пішохіда, продовжив рух автомобіля, внаслідок чого допустив наїзд на пішохіда ОСОБА_4 , яка від удару впала на землю, тоді обвинувачений підійшов до потерпілої та власним автомобілем доставив ОСОБА_4 до лікарні.

У ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що про вчинене він щиро шкодує, належні висновки для себе зробив, просив суд його суворо не карати та не позбавляти права керувати транспортними засобами.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов потерпілої про відшкодування завданої злочином моральної шкоди на суму 150 000 грн. визнав та зазначив, що ним уже було відшкодовано 34 149 грн. потерпілій на лікування, а також обвинувачений зазначив, що на протязі усього лікування потерпілої в лікарні він частково оплачував її лікування, купував необхідні ліки та мав намір відшкодовувати шкоду у ході судового провадження, однак потерпіла відмовлялась від отримання коштів.

Допитана у ході судового провадження потерпіла ОСОБА_4 , суду надала наступні показання.

Так, 27.04.2021 потерпіла переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході по вул. Магістратській у м. Вінниці, дійшовши до острівця безпеки, таким чином що перейшла частину проїзної частини, ОСОБА_4 відчула різкий удар та біль, від якого впала на землю, тоді помітила багато крові.

Після чого, до ОСОБА_4 підійшов водій автомобіля, що допустив на неї наїзд, переніс в авто та завіз до лікарні. Потім потерпілій робили неодноразово операційні втручання, вона довгий період часу знаходилась у лікарні.

Крім того, у ході судового провадження потерпіла ОСОБА_4 заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у сумі 150 000 грн. та стягнення сплаченого судового збору на суму 1 500 грн. з обвинуваченого ОСОБА_3 підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити, зазначила, що з часу вчинення злочину, обвинувачений жодним чином не відшкодував завдану їй шкоду та не намагався відшкодувати. ОСОБА_4 від отриманих травм отримала групу інвалідності, не може обходитись без стороннього догляду, не може самостійно пересуватись, відчуває постійний фізичний біль, втратила сон, змінився її усталений спосіб життя.

Також, потерпіла ОСОБА_4 просила суд покарати обвинуваченого ОСОБА_3 суворо та позбавити його права керувати транспортними засобами.

Заслухавши думку прокурора, потерпілої, її представника, обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції.

Одночасно, обвинуваченому ОСОБА_3 та іншим учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Таким чином, судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно. Згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» № 29/3365 від 21.07.2021 ОСОБА_3 на лікуванні у закладі не перебував та за медичною допомогою не звертався. Відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» № 1900 від 20.07.2021 ОСОБА_3 на диспансерному наркологічному обліку у закладі не перебуває.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме те, що останній раніше не судимий, ставлення до вчиненого, поведінку у ході судового провадження, щире каяття, думку потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання, не відшкодовану шкоду, а тому суд переконаний, що саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначене ОСОБА_3 з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_3 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 підлягає скасуванню.

Питання, щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

У порядку ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Крім того, у ході судового провадження представником потерпілої ОСОБА_4 - захисником ОСОБА_5 в інтересах потерпілої заявлено цивільний позов про відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. та судових витрат у сумі 1 500 грн. понесених на сплату судового збору.

Вказаний цивільний позов у частині відшкодування завданої злочином моральної шкоди визнається обвинуваченим ОСОБА_3 у повному обсязі на суму 150 000 грн., однак, як зазначив останній ним відшкодовано потерпілій частину моральної шкоди у сумі 34 149 грн.

Як вбачається із квитанцій наданих обвинуваченим, ним сплачено благодійні внески на загальну суму 2 700 грн., також здійснено оплату на рахунок ФОП ОСОБА_7 на суму 27 350 грн. та здійснено купівлю ліків в аптеці на суму 1 149,92 грн., тобто загальна сума витрат, які поніс обвинувачений складає 31 199, 92 грн., а не суму, яка зазначалась обвинуваченим у судовому засіданні.

Разом з тим, вказані витрати понесені обвинуваченим ОСОБА_3 суд не враховує, як відшкодування завданих потерпілій збитків, оскільки вони вказують лише на переведення коштів на рахунки інших осіб та оплату ліків, тому суд не може встановити чи вказані грошові кошти обвинувачений відшкодовував потерпілій, чи витрачав на власні потреби.

З урахування викладеного, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити повністю та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 150 000 грн.

Крім того, суд вважає за доцільне цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 в частині відшкодування судових витрат у сумі 1 500 грн., понесених на сплату судового збору, слід відмовити, оскільки, ні потерпілою ОСОБА_4 , ні її представником ОСОБА_5 не було надано суду квитанції, яка б підтвердила понесені потерпілою витрати на сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371, 374, 615 КПК України, ст. 65 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Цивільний позов заявлений представником потерпілої ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 150 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Речові докази, а саме: автомобіль «Audi A4», номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який зберігається на спеціальному майданчику Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - повернути ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведені експертизи на користь держави у сумі 2 059,44 грн.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вручити копію вироку обвинуваченому та прокурору - негайно.

Учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні копію вироку суду надіслати поштою не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: