ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/6231/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1267/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 111 КК України
УХВАЛА

Іменем України

04 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , -

встановила:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, строк тримання під вартою в ДУ Харківський слідчий ізолятор на 60 днів до 06.10.2023 без визначення розміру застави.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції прийняв до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які за час тримання обвинуваченого під вартою не зменшились та не втратили своєї актуальності. Крім того, судом прийнято до уваги те, що відносно ОСОБА_7 09.02.2023 було змінено запобіжний захід на тримання під вартою саме з підстав незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Також судом враховано, що обвинувачений не проживає за місцем реєстрації, не працює, суду не надано будь-які відомості щодо наявності на його утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, судом не встановлено наявність у обвинуваченого зв`язків із державою.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2023 та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що висновки суду базуються на припущеннях прокурора про те, що ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, ніби то, може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Однак, судом не враховано, що ОСОБА_7 за період з 28.12.2022 по 09.02.2023 мав реальну можливість вчинити дії, націлені на переховування від суду, так як знаходився за місцем свого мешкання під заставою. При цьому, він належним чином виконував усі покладені на нього процесуальні обов`язки.

Що стосується показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на які спирається суд, то ці свідки у судовому засіданні не підтвердили жодної обставини, викладеної в обвинувальному акті, крім того, що ОСОБА_7 просто знаходився серед окупантів.

Отже, на думку захисника, зазначені ризики в даному кримінальному провадженні взагалі не існують або настільки мінімальні, що виключають можливість їх тривання, що у свою чергу буде достатнім для застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість ОСОБА_7 переховуватися від суду, а також з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується останній, суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками. Також ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Також суд апеляційної інстанції враховує положення ч. 6 ст. 176 КПК України, якою передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2023 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: