КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/6001/21 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3995/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чаренцаван, Республіка Вірменія, громадянина Вірменії, з базовою середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, без визначеного місця проживання на території України, раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначенойому покарання у виді шести років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахуєтьсяз дати затримання і перебування під вартою - з 17 листопада 2020 року, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення (з 17 листопада 2020 року по день набрання вироком законної сили) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. До набрання цим вироком законної сили, запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою - залишенобез змін. Згідно вироку 17 листопада 2020 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 05 год. 00 хв., ОСОБА_11 , перебуваючи на першому поверсі під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 , вступив в словесний конфлікт з наглядно знайомим йому ОСОБА_12 . В ході вказаного конфлікту у ОСОБА_13 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_12 умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_11 17 листопада 2020 року, приблизно о 05 год. 00 хв., перебуваючи на першому поверсі під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, витягнув балончик з перцевим газом, та розпилив газ в обличчя потерпілому, внаслідок чого останній почав прикривати обличчя обома руками, оскільки перцевий газ викликав у потерпілого сильне відчуття печіння й подразнення в ураженій ділянці. Усвідомлюючи, що він отримав значну перевагу, оскільки потерпілий вже був дезорієнтований і не міг чинити активний фізичний опір, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків для здоров`я потерпілого, діючи умисно, з мотиву раптово виниклих особистих неприязних стосунків, реалізуючи наведений умисел, обвинувачений ОСОБА_11 дістав з поясної сумки револьвер «EKOL Viper3» № НОМЕР_1 , калібру 4 мм, та здійснив з нього декілька пострілів в область грудної клітки ОСОБА_12 зліва, тобто в ділянку тіла, де розташовані життєво важливі органи та артерії тіла людини, внаслідок чого потерпілим отримано різні тілесні ушкодження, в тому числі у вигляді проникаючого поранення грудей з пораненням лівої легені, лівобічний пневмогемоторакс, тобто тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 своїми діями вчинив умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, суд, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, вважав за необхідне змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України. Обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Зазначає, що суд не врахував той факт, що обвинувачений визнав, що знаходився на місці злочину, зробив два постріли в напрямку потерпілого в цілях самозахисту, лише не погоджувався з інкримінованою статтею. Суд не врахував, що злочин вчинив вперше, нанесені ушкодження не несли загрози для життя та здоров`я потерпілого. Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на 5 років, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. Захисник вважає, що призначене судом покарання є занадто суворим. Досліджений в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України та покладений в основу вироку протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 17.11.2020 року без її допиту в суді є недопустимим доказом. Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційні вимоги, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно із ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_8 суд посилався на пояснення потерпілого ОСОБА_12 , показання свідка ОСОБА_14 , досліджені в судовому засіданні в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, а саме: диск із відеозаписом допиту свідка ОСОБА_14 , дані витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0007249; дані протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 17.11.2020, дані протоколу огляду місця події від 17.11.2020, протоколу огляду місця події від 17.11.2020, відповідно до якого оглянуто камери схову в магазині «Сільпо» за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 96, де виявлено окремі речі, зокрема паспорт ОСОБА_8 ; дані протоколу огляду місця події від 17.11.2020, відповідно до якого оглянуто другий поверх КМКЛ №1, дані копійх медичної документації, дані протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 14.01.2021, відповідно до якого вилучено медичну карту ОСОБА_12 ; дані висновку експерта №042-50-2021, протоколу проведення слідчого експерименту від 17.11.2020, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 описала механізм заподіяння особою на ім`я ОСОБА_15 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 шляхом здійснення пострілів з пістолету; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2020, протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_12 впізнав особу ( ОСОБА_8 ), дані протоколу затримання особи від 17.11.2020, дані висновку експерта від 25.11.2020 №СЕ-19/111-20/57003-БЛ, дані протоколу слідчого експерименту від 29.01.2021, дані висновку судово-психіатричного експерта від 08.12.2020 №676. Вказаним доказам судом першої інстанції надано правильну оцінку та прийнято вмотивоване судове рішення. Доводи захисника щодо недопустимості протоколу допиту свідка ОСОБА_14 , який був досліджений судом в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України є безпідставними. Частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. З огляду на зміст ч. 11 ст. 615 КПК України апеляційний суд не вбачає порушень, які б тягли визнання вказаного доказу недопустимим. Крім того протокол допиту свідка ОСОБА_14 не суперечить змісту протоколу слідчого експерименту, проведеного з цим свідком, поясненням потерпілого та протоколу огляду місця події, під час якого було виявлено газовий балончик. Щодо доводів обвинуваченого про самозахист колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції перевірив таку версію подій обвинуваченого, однак на підставі досліджених матеріалів не встановив її достовірності, враховуючи, що в сторону потерпілого спочатку був розпилений балончик, а потім зроблено декілька пострілів в область грудної клітки потерпілого, а також пояснення самого потерпілого, який вказав, що восени 2020 року, він разом із дівчиною по імені ОСОБА_16 перебував на першому поверсі під сходами у під`їзді житлового будинку, адресу розташування якого не пам`ятає. Далі, близько 5 години ранку, до під`їзду зайшов наглядно знайомий йому ОСОБА_8 та позвав його на розмову. В цей час дівчина почала кричати на ОСОБА_8 , на що останній розпилив газ з газового балончика в їх бік. Після чого, ОСОБА_12 почав бігти в бік ОСОБА_8 , та почув декілька пострілів, внаслідок яких він отримав ряд поранень. Інших тілесних ушкоджень він не отримував, а також і не зміг чинити спротиву через подразнення очей сльозогінним газом. Після даних пострілів він впав від шоку, а потім його забрала швидка медична допомога. Також потерпілий ОСОБА_12 в суді пояснив, що йому невідомі мотиви дій ОСОБА_8 , при цьому конфліктів з ним у нього раніше не було. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах. Встановлені судом фактичні обставини свідчать про відсутність такого акту суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого, який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для обвинуваченого, що в свою чергу могло викликати у ОСОБА_8 невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. Таким чином, не вбачається підстав для іншої кваліфікації дій обвинуваченого. Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного покарання, колегія суддів враховує, що згідно вироку обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом не встановлені. Обвинувачений ОСОБА_8 на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, офіційно неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, а отже не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований. Апеляційний суд приймає до уваги, що після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений залишив місце події, не надавши допомоги потерпілому, а тому його посилання на вчинення злочину вперше не є обставиною, що може пом`якшити покарання, та не спростовує правильності рішення суду щодо міри призначеного покарання. Крім того, згідно висновку експертизи тяжкість тілесного ушкодження потерпілого визначено за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння чи в клінічному перебігу, що без надання медичної допомоги за звичайним своїм перебігом, закінчується чим може закінчитися смертю відповідно до п.п. 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Таким чином доводи обвинуваченого про те, що спричинені ушкодження не несли загрози для життя та здоров`я потерпілого є помилковими. Колегія суддів не вбачає підстав для призначення меншої міри покарання та застосування ст. 75 КК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення та наслідки. Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо суворості призначеного покарання не є переконливими, а застосування ст. 75 КК України не буде сприяти досягненню завдань кримінального покарання. Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується з ст.ст.50, 65 КК України, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду- без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін. Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4