Справа № 136/1277/20
провадження №1-кп/136/71/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Липовець, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000192 від 13.08.2020, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калинівка, Вінницької обл., жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підробляє на тимчасових заробітках, з незакінченою вищою освітою, розлученого має малолітнього сина 9 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ;

ВСТАНОВИВ:

13.08.2020 біля 14 год. 00 хв., ОСОБА_3 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжки) прийшов до домогосподарства свого брата ОСОБА_5 - яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , У подальшому, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно з метою особистого збагачення шляхом відкриття воріт проник на територію подвір`я, де у подальшому через дах, шляхом вільного доступу проник в середину господарського приміщення та з метою вчинення крадіжки виніс з горища 14 (чотирнадцять) сталевих труб, які виніс та поклав на території подвір`я для їх подальшого переміщення. Поряд з цим завершити свій злочинний умисел та розпорядившись викраденим ОСОБА_3 не зміг оскільки був помічений затриманий місцевим жителем ОСОБА_6 , тим самим не довівши свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі. Своїми умисними діями ОСОБА_3 , міг завдати матеріального збитку потерпілому ОСОБА_3 , на загальну суму 1621,48 грн.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою, поєднана з проникненням у інше приміщення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав при обставинах вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись із кваліфікацією вчиненого ним діяння, розкаявшись у вчиненому.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Інші учасники судового провадження не оскаржують фактичних обставин кримінального провадження.

Крім того, судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а тому не має сумніву в добровільності їх позиції, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з огляду на викладене, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оскаржуються, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується добре; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Суд, призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи та доходу.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді позбавлення волі.

Разом із тим, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення її від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що з моменту вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 суттєво змінив свої погляди, що свідчить про його позитивну соціальну спрямованість і наявність бажання щодо виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. За таких обставин іспитовий строк сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в нього звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

У кримінальному провадженні не застосовувались заходи забезпечення.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України, ст.ст. 368, 374, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю у 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Повернути власнику (законному володільцю) ОСОБА_5 речові докази, а саме: 14 (чотирнадцять) сталевих труб.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 326 (триста двадцять шість) грн, 88 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30-ти днів із дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1