ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2295/23 Справа № 214/6474/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м.Кривий Ріг

19.06.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Курахове Мар`їнського р-ну Донецької області, відбуває покарання, у теперішній час перебуває у ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор»

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.07.2023р.

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.07.2023р.

Ухвалу оскаржено обвинуваченим, який в апеляційній скарзі:

- вказує, що суд відхиляє його клопотання про виклик та допит свідків у кримінальному провадженні, протоколи впізнання містять суперечності, відео з ломбарда судом належним чином не перевірені;

- вказує, що свідок ОСОБА_8 його запевняв, що велосипеди не крадені, та він особисто йому повірив, тому заклав їх до ломбарду;

- наголошує, що потерпілий ОСОБА_9 на має до нього претензій та бажає укласти угоду про примирення сторін, суд пропонує укласти угоду про визнання винуватості проте він свою винуватість не визнає;

- вказує, що його клопотання в порядку ст. 616 КПК України залишається без розгляду, проте інкриміновані йому злочини не забороняють у її застосуванні;

- вказує, що з боку працівників поліції до нього було застосовано недозволені методи розслідування, та він під тиском змушений був підписати аркуші, проте злочини він не вчиняв, слідчі дії з ним не проводилися;

- прохає застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином, клопотання про особисту участь у судовому засіданні не заявили, тому розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, за таких підстав.

Обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у тому, 03.11.2022р., приблизно о 13год, знаходячись біля магазину «Маркет-центр», розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, пр. 200-річчя Кривого Рогу, 10, із корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони носять таємний характер, шляхом вільного доступу таємно викрав майно, належне ОСОБА_10 , а саме електровелосипед марки «Titan Diamont 28», коричневого кольору, діаметр коліс 28 дюймів, заводський номер НОМЕР_1 , новий, у справному стані, без пошкоджень, вартістю 26195,40 грн. та гірський велосипед марки «Cross Bike», чорного кольору, діаметр коліс 29 дюймів, заводський номер НОМЕР_2 , новий, у справному стані, без пошкоджень, вартістю 9346,36 грн., після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, розпорядившись ним на свій розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 35541,76 грн.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

В обґрунтування прийнятого рішення про доцільність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції послався на те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України, не має офіційного місця роботи та джерел доходу, що вказує на його про фінансову неспроможність та неможливість забезпечувати себе у законний спосіб; у шлюбі не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати його не покидати межі м. Кривого Рогу або території України.

Врахувавши наведене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, що обвинувачений, побоюючись покарання, може переховуватися від суду по справі, а також вчинити інший злочин продовжують існувати. Також суд першої інстанції вважав, що обвинувачений може вплинути на свідків, оскільки у судовому засіданні 15.03.2023р. після того, як свідок ОСОБА_11 дав показання, обвинувачений погрожував вказаному свідку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими обвинуваченому пред`явлено підозру, відомості про його особу, які наведені вище, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 ч. 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх існування.

Зокрема ризиками, крім іншого, слід рахувати передбачувану небезпеку вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

На думку суду апеляційної інстанції, ризики, встановлені судом першої інстанції, а саме переховування обвинуваченого від суду, вчинення нового злочину та вплив на свідків у кримінальному провадженні, є підтвердженими, та належним чином наведені в оскаржуваному рішенні суду.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що суд відхиляє його клопотання про виклик та допит свідків у кримінальному провадженні, протоколи впізнання містять суперечності, відео з ломбарда судом належним чином не перевірені,що свідок ОСОБА_8 його запевняв, що велосипеди не крадені, та він особисто йому повірив, тому заклав їх до ломбарду, що потерпілий ОСОБА_10 на має до нього претензій та бажає укласти угоду про примирення сторін, суд пропонує укласти угоду про визнання винуватості проте він свою винуватість не визнає, що його клопотання в порядку ст. 616 КПК України залишається без розгляду, проте інкриміновані йому злочини не забороняють у її застосуванні, що з боку працівників поліції до нього було застосовано недозволені методи розслідування, та він під тиском змушений був підписати аркуші, проте злочини він не вчиняв, слідчі дії з ним не проводилися, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки наведені обвинуваченим доводи не стосуються стадії апеляційного розгляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою.

Наведені вище доводи можуть бути розглянуті судом першої інстанції на стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, та можуть бути перевірки та оцінки судом у сукупності з доказами кримінального провадження відповідно до вимог ст.ст. 84-94 КПК України.

Таким чином суд апеляційної інстанції встановив, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим судом рішенням.

Оскаржуване рішення не є остаточним, а є засобом забезпечення у кримінальному провадженні виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, покладених на нього.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для його зміни на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а тому доводи апеляційної скарги про обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.07.2023р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.07.2023р. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді