УХВАЛА

Іменем України

31 липня 2023 року

м. Київ

справа №161/8625/22

провадження №51-4552ск23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2021 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вказаний вирок місцевого суду - без змін.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 , у період дії воєнного стану в Україні,30 травня 2022 року близько 00:34, перебуваючи поблизу входу до підвального приміщення під`їзду №2, буд. АДРЕСА_2 , шляхом пошкодження тросу, повторно, таємно викрав велосипед марки «Pro Tour» вартість якого становить 2500 грн, належний потерпілому ОСОБА_6 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник вказує про те, що оскаржувані судові рішення підлягають зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суди попередніх інстанцій не повною мірою врахували конкретні обставини справи, дані про особу засудженого та наявність обставин, які пом`якшують покарання, що давало цим судам підстави призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК. Вказані обставини, на переконання сторони захисту, призвели до призначення ОСОБА_5 надто суворого та несправедливого покарання.

Мотиви суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК за обставин, установлених у вироку місцевого суду, що ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, у тому числі, на показаннях засудженого, який визнав вину у скоєнні інкримінованого йому діяння, в касаційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого зводяться до незгоди захисника із незастосуванням судами положень ст. 69 КК.

Наведені доводи захисника Суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, під час призначення покарання ОСОБА_5 суд врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, вчинив новий тяжкий злочин через невеликий проміжок часу після звільнення з-під варти, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, повернув викрадене у потерпілого майно, думку потерпілого, який щодо призначення покарання покладався на розсуд суду.

Крім наведеного, місцевий суд встановив обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Санкція ч. 4 ст. 185 КК передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому покарання в мінімальній межі санкції ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. Також на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком, суд частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Водночас таке покарання захисник вважає надто суворим та стверджує, що до ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 69 КК.

Правилами ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.

Констатована судом першої інстанції наявність двох пом`якшуючих покарання обставин є недостатньою для призначення засудженому покарання з врахуванням правил ст. 69 КК, оскільки у цьому кримінальному провадженні вони істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, інших встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, застосування ст. 69 КК до останнього є неможливим.

З огляду на наведене, доводи захисника про можливість призначення засудженому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом Суд відхиляє.

Під час апеляційної перевірки обвинувального вироку місцевого суду Волинський апеляційний суд ухвалою від 27 квітня 2023 року, враховуючи всі обставини справи, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо можливості пом`якшення покарання і застосування у цьому кримінальному провадженні положень ст. 69 КК та обґрунтовано залишив рішення місцевого суду без змін.

З такими висновками погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду. Доводи касаційної скарги не містять даних про порушення судом першої та апеляційної інстанцій під час розгляду провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих ними рішень.

На переконання колегії суддів, таке покарання є співмірним характеру протиправних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів та не сприймається як явно несправедливе для досягнення мети покарання.

Відтак вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду - ст. 419 КПК. Вказані судові рішення є законними, обґрунтованими і вмотивованими.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3