Справа № 362/3773/23
Провадження № 1-кп/362/578/23
ВИРОК

Іменем України

14.09.2023 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0001307 від 14.05.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Біркове Овруцького району Житомирської області, українець, громадянин України, освіта середня-спеціальна, неодружений, працює без укладення трудової угоди, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває дотепер.

Епізод 1 ОСОБА_5 29.04.2023 близько 13:00 год. знаходився на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , де допомагав власниці по домогосподарству. Тоді він, маючи вільний доступ до приміщення вказаного будинку, а також до інших прибудов розташованих за вказаною адресою, керуючись корисливим мотивом, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, розуміючи, що на території України введено воєнний стан, діючи умисно, зайшов до приміщення гаражу, який розташований не території вищевказаного домоволодіння та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме велосипед «Аист», вартістю 900 грн. після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 900 гривень.

Епізод 2 ОСОБА_5 30.04.2023 близько 15:00 год. знаходився на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , де допомагав власниці по домогосподарству. Розуміючи, що на території України введено воєнний стан, маючи вільний доступ до приміщення вказаного будинку, а також до інших прибудов розташованих за вказаною адресою, керуючись корисливим мотивом, маючи намір на таємне викрадення чужого майна діючи умисно, повторно, зайшов до приміщення гаражу, який розташований не території вищевказаного домоволодіння та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме велосипед марки «Україна», вартістю 1200 грн. Надалі з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1200 гривень.

ОСОБА_5 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. Він повністю погодився з їх кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу і кількості викраденого. Пояснив, що викрав з гаражного приміщення потерпілої велосипеди. Усе викрадене повернув. Щиро кається, розуміє що вчинив неправильно, просив суд суворо не карати.

Показання ОСОБА_5 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, речових доказів і процесуальних витрат, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_5 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані: за епізодом 1 - за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану та за епізодом 2 - за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 вчинив умисні кримінальні правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, водночас суд враховує, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та/або у лікаря психіатра не перебуває, неофіційно працює різноробочим, у силу ст.. 89 КК України раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінальних правопорушень, їх ступеня тяжкості, наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, щирого каяття обвинуваченого у вчиненому, особи винного, позиції прокурора, яка висловлена у судових дебатах щодо можливості призначення покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

До ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном на два місяці до 01.08.2023 включно, дія якого не продовжувалася.

Цивільний позов не заявлявся.

Розподіл інших процесуальних витрат по даному кримінальному провадженні суд не вирішує у силу положень ч. 2 ст. 124 КПК України, оскільки такі витрати стягуються на користь держави, а у даному випадку така експертиза проведена недержавним експертом.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

- велосипед «Аист» та велосипед марки «Україна», які передано під розписку потерпілій ОСОБА_6 відповідно до письмових розписок від 15.05.2023 та 18.05.2023, - залишити у її власності.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1