В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Харків

справа № 638/4878/23

провадження № 1-кп/638/1233/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000007 від 03 січня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізюм, Харківської області, громадянкиУкраїни, із вищою освітою, на утриманні має неповнолітню дитину з інвалідністю, розлучена, раніше не судимої, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною другою статті 111-1 КК України,

встановив:

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24 серпня 1991 рокуу схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11 липня 1997 року зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, III та XIII Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам президент російської федерації (далі - рф) путін в.в., а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV) від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв?язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил рф на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці Збройних сил рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об?єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об?єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подалышому продовжено.

Також пунктом 2 Указу Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року, серед інших, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Разом з цим, в ході досудового розслідування встановлено, що окупаційними військами рф 22 березня 2022 року повністю окуповано територію м. Ізюм Харківської області.

3 23 липня 2022 року, ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася 24 лютого 2022 року повномасштабним російським вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення територій, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території, маючи умисел на зайняття посади в окупаційній адміністрації, незаконно створеною окупаційною владою в м. Ізюм Харківської області, та реалізуючи його вступила в злочинну змову з окупаційними військами рф та представниками так званої «ЛНР», отримавши від них пропозицію на зайняття посади «головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення тимчасової окупаційної військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області», в порушення Конституції та Законів України, добровільно, умисно погодилась на вказану пропозицію та вклала трудовий договір з тимчасово окупаційною військово-цивільною адміністрацією Ізюмського району Харківської області.

Надалі, ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, в період з 28 липня 2022 року до початку вересня 2022 року, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на посаді «головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення тимчасової окупаційної військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області», продовжуючи реалізовувати свій раніше виниклий злочинний умисел, здійснювала діяльність на займаній посаді, не пов?язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, та виконувала розпорядження, надані головою військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 111-1 КК України - колабораційної діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, не пов?язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, y незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території - в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

Обвинувальний акт надійшов до суду з клопотанням прокурора ОСОБА_6 про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, заяви підозрюваної ОСОБА_3 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, розписки підозрюваної та її захисника про отримання копії обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, а також матеріали досудового розслідування, а саме документи, які засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості.

За змістом письмової заяви, складеної у присутності захисника ОСОБА_7 , що долучена до обвинувального акту на виконання вимог частини другої, третьої статті 302 КПК України, обвинувачена ОСОБА_3 беззаперечно та добровільно визнала свою винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 111-1 КК України, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з приписами частини другої статті 302 КПК України та згодна з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку.

Судом встановлено, що відповідно до положень частини другої статті 302 КПК України обвинуваченій ОСОБА_3 , прокурором ОСОБА_6 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, та ОСОБА_3 , подала заяву про роз`яснення їй вказаних положень та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Положеннями частини другої, третьої статті 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до частини третьої статті 382 КПК України, суд не вбачає.

З урахуванням поданих учасниками судового провадження заяв та наведених обставин, а також того, що обвинувачена ОСОБА_3 не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згодна з розглядом обвинувального акту, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень частини другої статті 382 КПК України.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, дослідивши матеріали досудового розслідування, які не оспорюються учасниками судового провадження, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_3 , своєї винуватості, доходить висновку, що дії ОСОБА_3 , правильно кваліфіковані за частиною другою статті 111-1 КК України, колабораційної діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, не пов?язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, y незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території - в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Відповідно до статті 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 111-1 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Дослідивши зібрані досудовим розслідуванням докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 , у скоєнні вказаного вище кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 111-1 КК України, доведена повністю.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку обвинуваченою, дані про її особу.

Вивченням особи обвинуваченого cудом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 , є громадянкою України, з вищою освітою, розлучена, на утриманні має неповнолітню дитину з інвалідністю, не працює, зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима.

Згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.

Згідно зі статтею 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Відповідно до вимог частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного нею кримінального проступку, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи в органах, що надають публічні послуги на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою вона обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Згідно частини другої статті 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Оскільки вказане покарання у виді конфіскації майна санкцією частини другої статті 111-1 КК України встановлене як додаткове факультативне, суд приходить до висновку про можливість не застосовувати його відносно ОСОБА_3 враховуючи особу обвинуваченої, наявність пом`якшувальних обстави, а також обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 судом не обирався.

Цивільний позов не заявлено, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 371, 373, 374, 381,382 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною другою статті 111-1 КК України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи в органах, що надають публічні послуги строком на 10 (десять) років, без конфіскації майна

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов не заявлено, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речовий доказ копію трудового договору від 28 липня 2022 року укладений між «глава Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области в лице ОСОБА_4 и гражданки Украины ОСОБА_8 05 апреля 1977 года рождения, о приеме на работу ОСОБА_8 в качестве главного специалиста отдела кадрового обеспечения» з додатками на 6 арк.; копію документа «Списки сотрудников ВГА Изюмского района Харьковской области, которые воспитывают детей без участия второго родителя» на 1 арк.; копію документа «Расчетная ведомость по заработной плате за июль 2022 г.» на 9 арк. - після набрання вироком законної сили залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

У відповідності до частини першої статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1