Номер провадження: 11-сс/813/857/23
Справа № 522/8384/23, 1-кс/522/2592/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2023 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000336 від 28 квітня 2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів в межах строку досудового розслідування до 26 червня 2023 року включно.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять гривень 00 коп.) гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора в розумні строки;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3) не відлучатися з міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд з України;

5) утримуватись від спілкування із особами допитаними як свідки в рамках даного кримінального провадження.

Строк дії обов`язків до 26 червня 2023 року в межах строку досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною залишати житло у період з 22 години по 06 годину ранку наступної доби.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що його підзахисний визнає свою вину, щиро розкаюється та надає зізнавальні показання, а отже активно сприяє розкриттю злочину.

Твердження про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених пунктами 1-4 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущенням прокурора та їх існування не підтверджується жодними доказами.

Підозрюваний ОСОБА_8 не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та впливати на потерпілого, свідків, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, він є раніше не судимою особою та вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Крім того слідчий суддя визначив підозрюваному завідомо непомірний розмір застави

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного провадження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Органом досудового розслідування молодший сержант ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 27 квітня 2023 року приблизно о 22 годині разом із молодшим сержантом ОСОБА_10 перебуваючи поруч із пересувною кав`ярнею (на базі автомобілю), яка знаходиться біля бювету за адресою: м.Одеса, вул.Академічна, буд.11ю, який знаходиться на території дендропарку «Парк Перемоги» за адресою: м.Одеса, пр-т Шевченка, буд.14, помітивши біля вказаної кав`ярні ОСОБА_11 , який у той час закривав її, ОСОБА_8 , та ОСОБА_10 вирішили відкрито заволодіти наявним у ОСОБА_11 майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел та діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, завідомо знаючи, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на території України діє воєнний стан, переслідуючи ціль особистого збагачення, ОСОБА_8 , та ОСОБА_10 діючи умисно, одночасно почали наносити удари руками і ногами в область голови та тулуба ОСОБА_11 , внаслідок чого останній впав на землю, тобто застосували насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

В свою чергу, ОСОБА_10 , користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_11 внаслідок вищеописаних дій був позбавлений можливості чинити опір проти заволодіння його майном, шляхом ривку, з лівого карману куртки ОСОБА_11 витяг належний потерпілому мобільний телефон «IPhone 7» в корпусі чорного кольору, орієнтовною вартістю 10 тисяч гривень, в чохлі чорного кольору, із сім карткою НОМЕР_1 », таким чином відкрито заволодів майном, належним ОСОБА_11 .

В результаті вищеописаних дій, ОСОБА_8 , та ОСОБА_10 спільно заволоділи належним ОСОБА_11 майном: мобільним телефоном «IPhone 7» в корпусі чорного кольору, вартістю 10 тисяч гривень, в чохлі чорного кольору, із сім карткою НОМЕР_1 », після чого разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись зазначеним чужим майном на власний розсуд.

28 квітня 2023 року о 08 год. 00 хв. ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України.

Цього ж дня його повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема: протоколом затримання у порядку ст.208 КПК України, протоколом огляду місця події, протоколами допиту потерпілого, протоколом впізнання та іншими зібраними у провадженні доказами в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вище зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що ОСОБА_8 зареєстрований на території м.Житомир, він не одружений, офіційно не працевлаштований, не має утриманців, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних звязків на території м.Одеси.

Крім того, характер та обставини вчиненого злочину свідчать про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаним з позбавленням волі, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків, з метою схилити її до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Також апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існує ризик передбачений п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти нові злочини проти власності, оскільки він не працевлаштований, а отже не має законних джерел доходу для забезпечення своїх потреб.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу матиме можливість зникнути з поля зору правоохоронного органу.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Крім того апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, вірно визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу в розмірі, достатньому для забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд наголошує, що у даному кримінальному провадженні слідчий суддя взагалі мав право не визначати ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави, оскільки інкримінований йому злочин був вчинений із застосуванням фізичного насильства до потерпілого.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2023 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів в межах строку досудового розслідування до 26 червня 2023 року включно - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4