Провадження №: 1-кп/755/1482/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" вересня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002710 від 21.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

в с т а н о в и в :

у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 002710 від 21.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

До суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Вимоги клопотання захисника ОСОБА_9 обґрунтовані тим, що 02 серпня 2023 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, однак у межах строку досудового розслідування, тобто до 27.09.2023 включно, покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На час звернення до суду з цим клопотанням з дня постановлення попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу тридцять днів минуло, до того ж звертаючись до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 захисник обвинуваченого зазначає нові обставини, які не розглядались слідчим суддею, що вбачається з вищевказаної ухвали.

Як вбачається з вищевказаної ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя констатував про наявність обґрунтованої підозри без достатніх підстав. Перш за все при перевірці обґрунтованості підозри слідчий суддя в судовому засіданні повинен досліджувати та посилатись у відповідних ухвалах на докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а не на процесуальну форму доказів. Обмежившись простим переліком наведених у клопотанні сторони обвинувачення матеріалів доданих до клопотань слідчого: заяв потерпілих, протоколів їх допитів, протоколів допитів свідків, протоколів за результатами проведення НСРД, інших матеріалів слідчий суддя не виконав функції, яка покладається на нього процесуальним законом.

Разом з тим письмове повідомлення про підозру датоване 27 липня 2023 року, яке навіть не вручено в порядку передбаченому чинним кримінальним процесуальним законом ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні є явно необґрунтованим як і обвинувальний акт від 14 серпня 2023 року, що підтверджується наданими стороною захисту письмовими доказами, які підлягають ретельному дослідженню судом.

Обвинувачений ОСОБА_4 , як і інші обвинувачені, з моменту вручення йому письмової підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України у кримінальному провадженні № 0002216 від 21.08.2021 заперечував самі події кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, а також свою причетність до злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України. У кримінальному ж провадженні № 0002710 від 21.09.2021 за участі мого підзахисного не було проведено жодної слідчої дії, щодо нього не проводилось також у цьому кримінальному провадженні будь-яких негласних слідчих (розшукових) дій.

Вказане кримінальне провадження у якому обвинувальний акт направлено до суду щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є мертвонародженим, штучною конструкцію створеною стороною обвинувачення з метою вчинення свавілля щодо підозрюваних та в наступному обвинувачених вказаних осіб, при створенні видимості законності у своїх діях, створення формальних умов для обрання запобіжних заходів вказаним особам у різних кримінальних провадженнях.

Як тільки 25 липня 2023 року слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва відмовлено у клопотанні слідчого про чергове продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного на той час ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002216 від 21.08.2021 і застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також аналогічні ухвали було постановлено щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , стороною обвинувачення було на порушення Конституції України, вимог Кримінального процесуального кодексу України складено повідомлення про підозру від 27 липня 2023 року у кримінальному провадженні № 0002710 від 21.09.2021 у якій зазначено про повторне повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України.

Слід зазначити, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 02.02.2023 року у кримінальному провадженні № 0002216, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.08.2021 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 129 КК України, за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 y вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, за підозрою ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави. Ухвалами слідчих суддів Голосіївського районного суду міста Києва строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до підозрюваного ОСОБА_4 , в межах строку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні неодноразово продовжувався, строк дії останньої такої ухвали слідчого судді від 30 червня 2023 року тривав до 24 год 00 год 31 липня 2023 року.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року застосовано з 01 серпня 2023 року до підозрюваного ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною останньому залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 - цілодобово з покладенням на нього визначених ухвалою обов?язків.

З вказаних ухвал слідчого судді вбачається, що ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0002216 від 21.08.2021 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

16 червня 2023 року підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та оголошено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002216 від 21.08.2021 та про надання доступу до всіх матеріалів кримінального провадження.

За таких обставин, з 01 серпня 2023 року до підозрюваного ОСОБА_4 слідчим суддею вже застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Сторона обвинувачення ні в повідомленні про підозру, ні в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0002710 від 21.09.2021 не навела будь-яких обставин, які б вказували на участь ОСОБА_4 в іншій злочинній організації, крім тієї в участі в якій йому вже оголошено про підозру укримінальному провадженні № 0002216 від 21.08.2021 та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

За наведених обставин вбачається намір сторони обвинувачення на порушення норм Конституції України, прав підозрюваного, обвинуваченого передбачених нормами КПК України. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з пунктом 14 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. А отже принцип Non bis in idem, закріплений в Конституції України починає діяти з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 279 КПК України у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов?язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

За таких обставин, норми КПК не передбачають можливості повторного повідомлення про підозру у вчиненні одного і того ж самого кримінального правопорушення. Кримінальний процесуальний закон дозволяє лише повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри в разі виникнення підстав для цього.

Отже у кримінальному провадженні № 0002710 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.09.2021 з самого початку відсутня обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, а відповідно не може йти мови про обґрунтоване обвинувачення в цій частині.

Вказані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: 1) копіями витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальних провадженнях об?єднаних y кримінальному провадженні № 0002216 від 21.08.2021 та у кримінальному провадженні № l002710 від 21.09.2021р.; 2) копіями постанов прокурора про об?єднання матеріалів досудових розслідувань від 26.07.2023 та 27.07.2023; 3) копіями ухвал слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0002216 від 21.08.2021; 4) копією ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0002710 від 21.09.2021; 5) копію повідомлення про підозру від 01.02.2023 ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0002216 від 21.08.2021; 6) копію повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 16.06.2023 ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0002216 від 21.08.2021; 7) копією повідомлення про підозру від 27.07.2023 ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0002710 від 21.09.2021.

В обвинувальному акті сторона обвинувачення посилається на ту обставину, що злочинна організація участь у якій нібито приймав ОСОБА_4 серед іншого вчинила вимагання майна потерпілих, тобто злочин передбачений ч. 4 ст. 189 КК України та з метою спонукати потерпілих до передачі майна 21.09.2021 близько 03 год 20 хв створена та очолювана ОСОБА_3 злочинна організація до якої, зокрема, увійшли ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , залучивши при цьому невстановлену досудовим розслідуванням особу, відповідно до розробленого плану дій учасників злочинної організації. що направлені на досягнення єдиного злочинного результату, умисно пошкодили майно потерпілих шляхом підпалу за адресою: АДРЕСА_2 .

Заперечуючи наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України щодо вказаного у клопотанні сторони обвинувачення злочину ОСОБА_4 , серед іншого, посилався на алібі, а саме відсутність його у м. Києві у зв?язку з перебуванням із сім?єю з 13 вересня по 22 вересня 2021 року за кордоном України, на відпочинку в Арабській Республіці Єгипет спільно із сім?єю ОСОБА_5 .

Вказані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: 1) копіями 1, 30, 31 сторінок паспорта ОСОБА_4 для виїзду за кордон; 2) роздруківками фотознімків в період з 18 по 21 вересня 2021; 3) копією адвокатського запиту захисника ОСОБА_4 до Державної прикордонної служби України; 4) копією відповідей на адвокатські запити захисників щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Заперечуючи наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України підозрюваний ОСОБА_4 посилався також на те, що разом з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні за домовленістю з власником Приватного підприємства «ВАДІМ» ОСОБА_17 приймав особисту значну організаційну участь та фінансами у відбудові зруйнованого внаслідок демонтажу нерухомого майна, яке знаходиться по проспекту Лісовому 25-Д у м. Києві, оскільки у ПП «Валім» та його власника ОСОБА_17 були відсутні власні ресурси для його відновлення. Внаслідок вкладення значної суми коштів у його відбудову вказане нерухоме майно поетапно було відновлено, а його значна частина відбудована повністю від фундамента до даху внаслідок чого було створено нове нерухоме майно.

Внаслідок укладення явно незаконної угоди купівлі-продажу між ПП «Вадім» та ОСОБА_12 за участі її співмешканця ОСОБА_13 щодо нерухомого майна, яке існувало до його знищення, але якого вже не існувало на час укладення вказаного договору, без згоди підозрюваного ОСОБА_4 та його партнерів, які витратили значні фінансові ресурси на придбання будівельних матеріалів та здійснення будівельних робіт для створення нового майна, діями так званих потерпілих і створено господарський конфлікт, оскільки останні розпочали спроби захоплення вказаного майна силовими методами, залучаючи для цього інших осіб. Вказана угода є явно незаконною, та підлягає визнанню судом недійсною, оскільки суперечить нормам чинного законодавства України. Продавець за угодою приватне підприємство «Вадім» звернулось з обґрунтованим позовом до покупця за угодою, ОСОБА_12 та приватних нотаріусів, які здійснювали реєстраційні дії, в якому просить суд визнати угоду на вказане нерухому майно недійсним та скасувати відповідні рішення про державну реєстрацію нерухомого майна за вказаною особою. Вказана позовна заява містить посилання на практику Верховного Суду, яка не залишає будь-яких сумнівів щодо того, чи є законною угода за якою здійснено відчуження відбудованого чи реконструйованого, перебудованого нерухомого майна, яке втратило тотожність з нерухомим майном на яке було раніше оформлено право власності, без оформлення права власності на таке майно після його відбудови.

Обставини відсутності у ПП «ВАДІМ» власних коштів на відновлення зруйнованого нерухомого майна та розмір майнової шкоди цьому підприємству завданої незаконним його демонтажем, а отже і розмір фінансової участі підозрюваного та його ділових партнерів у відновлені та покращені цього нерухомого майна підтверджуються матеріалами господарської справи № 910/16226/21 за позовом приватного підприємства «Вадім» до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди у розмірі 2 615 223,60 грн. Такими матеріалами є судові рішення які набрали законної сили. позовна заява підписана директором та власником ПП «Вадім» ОСОБА_17 , фототаблиці із зображенням нерухомого майна по АДРЕСА_3 , зробленими до та після демонтажу (руйнування) нерухомого майна, а також на час подання позову до суду, копії ухвал Північного апеляційного господарського суду від 20 березня та 17 квітня 2023 року, копія Висновку експерта № 19/24/1-87-CE/19 від 09.04.2020 за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2018 за № 0000134, копії відповідних заяв представника ПП «Вадім».

Оригінали вказаних документів знаходяться в матеріалах господарської справи № 910/16226/21 та кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2018 за № 0000134 та не можуть бути отримані за допомогою доступних правових процедур, а отже для підтвердження їх змісту можуть бути визнані допустимими відомості, які містяться в копіях зазначених документів.

Отримані захисником у передбачений законом спосіб матеріали, які додаються до клопотання, слід дослідити, оскільки вони вказують на необґрунтованість підозри та обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 також злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, на який міститься посилання в обвинувальному акті, та мають значення для вирішення питання про зміну запобіжного заходу.

Також слід дослідити докази міцних соціальних зв?язків підозрюваного та наявність на його утриманні 3-х неповнолітніх дітей, двоє з яких є малолітніми та про те, що ОСОБА_4 обіймає посаду керівника ГО «ОПОРА НАЦІЇ».

На даний час щодо підозрюваного ОСОБА_4 відсутні будь-які ризики, зазначені в ч. 1 ст. 177 КПК України. Перш за все, підозрюваний ОСОБА_4 не має мети переховуватись від суду, оскільки має свідомо сформований намір активно захищатись від необґрунтованого обвинувачення, постійно проживає в місті Києві, має міцні соціальні зв?язки, одружений, є батьком трьох неповнолітніх дітей, які потребують його уваги та підтримки. Твердження сторони обвинувачення, які неодноразово раніше висловлювались слідчим та прокурором при обранні запобіжного заходу, щодо тієї обставини, що ОСОБА_4 неодноразово «здійснював перетин державного кордону на невстановлених підставах» повністю спростовуються очевидними обставинами, а саме очевидним правом вказаного підозрюваного на здійснення перетину державного кордону України під час дії воєнного стану. Елементарний аналіз обставин відомих стороні обвинувачення дав би слідчому та прокурору шанс утриматись від таких явно необґрунтованих заяв. Адже у разі, якщо особа в установленому законом порядку перетинала державний кордон України, то запобігти таким діям підозрюваного можливо покладенням на нього обов?язку здати органу досудового розслідування паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

На даний час обвинувачений ОСОБА_4 повністю виконав обов?язок покладений на нього ухвалою слідчого судді від 02 серпня 2023 року та передав на зберігання до органу державної міграційної служби паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Підозрюваний ОСОБА_4 також не має мети та гіпотетичної можливості знищити, сховати або спотворювати речі та документи, які мають істотне значення для кримінального правопорушення, оскільки про такі речі та документи, які б не були вилучені органом досудового розслідування та знаходились би поза контролем сторони обвинувачення, дані в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Сторону обвинувачення і раніше нічого не обмежувало в забезпеченні схоронності будь-яких речових доказів чи документів, зокрема шляхом їх вилучення, накладення на них арешту, визначення місця їх зберігання, тощо. А з урахуванням того, що станом на день подання цього клопотання обвинувальний акт передано до суду, у відсутності такого ризику відпадають будь-які сумніви.

Ризику незаконного впливу на потерпілих осіб, свідків, інших обвинувачених, експерта, спеціаліста в кримінальному провадженні також не існує, оскільки ОСОБА_4 не має потреби, мети та можливості впливати на свідків.

Підозрюваний ОСОБА_4 жодним чином не може перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки вважає себе невинуватим в будь-яких кримінальних правопорушеннях та бажає реалізувати своє право на справедливий суд.

Крім того, ОСОБА_4 не має мети та можливості вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується; зокрема через те, що він не має жодного умислу на таке, та для підозрюваного не є характерною кримінальна поведінка. Обвинувачений не має судимостей.

Отже, враховуючи вищевикладене, на даний час жодних підстав стверджувати про існування всіх зазначених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не вбачається.

Захист вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є надто суворим для підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки позбавляє його можливості заробляти собі на життя, утримувати трьох неповнолітніх дітей. Сторона захисту вважає, що більш м?який запобіжний захід, у вигляді особистого зобов?язання буде достатнім для запобігання тим ризикам, про які зазначала сторона обвинувачення під час обрання запобіжного заходу.

При вирішенні клопотання захисника слід врахувати, що обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання в місті Києві та міцні соціальні зв?язки, до складу його сім?ї входить дружина та троє неповнолітніх дітей, двоє з яких є малолітніми: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які перебувають на його утриманні. У зв?язку з вищенаведеним, неможливо не дійти висновку про відсутність підстав для подальшого застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та наявність умов та доцільність зміни запобіжного заходу на більш м?який, а саме особисте зобов?язання.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 підтримав подане клопотання, з викладених в ньому підстав.

Захисник ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримав мотиви наведені захисником ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав своїх захисників, просив задовольнити клопотання.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, оскільки особисте зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого з огляду на ризики, які існують.

Інші учасники судового провадження зі сторони захисту підтримали позицію захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. (ч. 1 ст. 194 КПК України)

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Щодо обґрунтованості підозри

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

В цьому випадку, обвинувальний акт щодо вказаних обвинувачених перебуває на розгляді в суді.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра», зокрема з урахуванням положень п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України.

Щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що він може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

З його урахуванням, суд приходить до висновку про наявність наступних ризиків:

щодо ризику переховування від суду, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou проти Туреччини» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Суд враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку суду, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25 квітня 2000 року (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим, зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути обвинувачений. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК України, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що в поєднанні з даними про особу обвинуваченого з`ясованими судом, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що він може втекти.

Щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від потерпілих та свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик впливу зберігається до отримання показань наведених осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, потерпілими, яким відомі обставини вчинення злочинів, у якому останній обвинувачується, можуть здійснювати на них вплив, зокрема, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Тим паче, що в цій справі, ураховуючи характер висунутого обвинувачення, йдеться зокрема про вимагання у відношенні потерпілих. Модель описаного діяння, відповідно до даних обвинувального акта, полягала у вимаганні в потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 майна шляхом погрози застосування насильства над ними, пошкодження/знищення майна, погрози вбивством, що саме по собі утверджує додатково суд в думці про реальність цього ризику, як такого у відношенні цих потерпілих та свідків.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то слід зауважити, що згідно з ч. 4 ст. 28 КК кримінальне правопорушення визнається вчиненим злочинною організацією, якщо він скоєний стійким ієрархічним об`єднанням декількох осіб (п`ять і більше), члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, або керівництва чи координації кримінально протиправної діяльності інших осіб, або забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших кримінально протиправних груп.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 13 «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» стійкість злочинної організації полягає в їх здатності забезпечити стабільність і безпеку свого функціонування, тобто ефективно протидіяти факторам, що можуть їх дезорганізувати, як внутрішнім, так і зовнішнім.

Згідно даних обвинувального акта, ця злочинна організація, характеризується такими чинниками:

[…Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_3 (прізвисько - " ОСОБА_21 "), маючи підвищений злочинний вплив, визначивши подальше вчинення злочинів, як основне джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, діючи з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення шляхом скоєння умисних тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності, що поєднані із погрозами насильства та вбивства над потерпілим умисного знищення та пошкодження майна шляхом підпалів, що вимагає ретельної довготривалої підготовки, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше кінця квітня 2021 року, створив, керував та приймав участь у злочинній організації, вчинивши указані вище злочини за наступних обставин.

Набувши кримінального досвіду у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності у провадженнях де являється підозрюваним та обвинуваченим, ОСОБА_3 , здобув авторитет серед представників злочинного світу, постійно підтримував зв`язки 3 представниками криміналітету, не бажав ставати на шлях виправлення, а також став підтримувати та поширювати в суспільстві так звані «злодійські ідеї та традиції», а саме: використовувати для побудови взаємовідносин з оточуючими принципи корпоративних норм, моралі злочинного світу («по-поняттям»); таким же чином і вирішувати спори, які виникають між представниками криміналітету; дотримуватися неприпустимості співпраці з правоохоронними органами, ніколи не давати свідчення, ніколи не визнавати своєї вини у вчиненні злочинів.

Визначившись з напрямками протиправної діяльності та поклавши на себе функції організатора і керівника організації, набувши значного кримінального досвіду ОСОБА_3 особисто підібрав її учасників. Забезпечуючи при цьому стійкість організованої групи, керованість і тривалість намічених ним злочинних дій, він використовував для відбору кандидатів їх особисті якості схильність до вчинення корисливих злочинів, набуті ними навички під час скоєння аналогічних злочинів у минулому, умови та спосіб їх життя, фізичний стан, зв`язки, здатність до підпорядкування, тощо.

Так, ОСОБА_3 з метою вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності у різні способи, переслідуючи на меті особисте збагачення, створив злочинну організацію до складу якої увійшли: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи у невстановленій досудовим розслідуванням кількості, якою керував, приймав участь у ній та у злочинах, вчинюваних цією злочинною організацією.

Вищевказані особи попередньо, умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, за попередньою змовою зорганізувавшись у внутрішньо і зовнішньо стійке ієрархічне об`єднання, метою діяльності якого є вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, що вимагає ретельної, довготривалої підготовки, склавши при цьому єдиний план злочинних дій, відомий усім учасникам, з розподілом функцій кожного учасника злочинної організації, маючи єдині наміри щодо вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, підтримуючи між собою міцні внутрішні зв`язки, встановили чіткі правила поведінки в середині ієрархічного злочинного угрупування, керівником якого визнано ОСОБА_3 , свідомо виконували всі його вказівки.

Організована і очолювана ОСОБА_3 злочинна організація характеризувалась:

- попередньою зорганізованістю у внутрішньо і зовнішньо стійке ієрархічне об`єднання, метою діяльності якого є вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, що вимагає ретельної, довготривалої підготовки;

- «спеціалізацією» злочинної діяльності учасників злочинної організації, яка виражалась у вчиненні умисних дій, спрямованих на скоєння умисних тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності, що поєднані із погрозами насильства та вбивства над потерпілим умисного знищення та пошкодження майна шляхом підпалів на території лівого берега міста Києва;

- стабільністю учасників злочинної організації, що виразилась у тривалості їх дій протягом часу з невстановленого досудовим розслідуванням часу, але не пізніше 29.03.2021 по 01.02.2023, та детальної організації діяльності учасників злочинної організації, здатністю до заміни вибулих учасників;

- об`єднаністю злочинів єдиним планом з розподілом функції кожного із учасників злочинної організації, спрямованих на досягнення єдиної злочинної мети; підпорядкованістю учасників злочинної організації ОСОБА_3 ;

- обізнаністю всіх учасників злочинної організації з злочинних дій;

- визначеністю способу вчинення злочинів, які виражалися своїм загально небезпечним способом, а саме погрозами насильства та вбивства над потерпілим умисного знищення та пошкодження майна шляхом підпалів;

- застосуванням методів конспірації під час готування та вчинення злочинів, що виражалося у використанні для підтримання зв`язку між собою у мобільних телефонах "Viber", "WhatsApp", "Telegram", "Facebook Messenger", "Signal Line" тощо, тобто програмного забезпечення смартфонів, що дозволяють безкоштовно телефонувати, обмінюватись текстовими повідомленнями та різноманітними файлами і відеофайлами із іншими користувачами даних програм; обмеження використання засобів мобільного зв`язку на місці вчинення кримінальних правопорушень; підшукування осіб, які не входять до складу злочинної організації з метою безпосереднього виконання злочину, дії яких спрямовані на доведення єдиного умислу до кінця, а саме отримання коштів від потерпілих у результаті вимагання;

- розподілом грошей, здобутих злочинним шляхом, між учасниками злочинної організації, згідно із заздалегідь розробленого плану злочинної діяльності, відповідно до якого за вказівкою ОСОБА_3 як організатора та керівника, розподілялись грошові кошти, здобуті злочинним шляхом між учасниками злочинної організації.

У світлі чого, власне сам характер стійкості злочинної організації, як ієрархічного об`єднання, кількість вчинених злочинів, її характеристика за даними обвинувального акта, наведеного уже судом щодо ризику цього блоку, вказують на дійсність цього ризику, як такого.

Врахування судом обставин відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України

Суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 178 КПК України, враховує узагальнені відомості щодо обвинуваченого ОСОБА_4 . Згідно даних обвинувального акта та наданих стороною захисту документів, з`ясовано, що:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянин України (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 06.11.2001 Харківським РУ ГУМВС України в M. Києві), уродженець м. Києва, який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ,одружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007 р.н., 2012 р.н., 2014 р.н., є раніше не судимим.

Крім того, суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , розмір шкоди, завданий злочином, дані про особу обвинуваченого, його майновий стан та соціальні зв`язки.

На переконання суду наявність на утриманні неповнолітніх дітей, постійного місця проживання, та міцних соціальних зв`язків, не можуть слугувати належним стримуючим фактором та не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Згідно з ст. 194 КПК наявність ризиків є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід у кримінальному провадженні убезпечить від їх настання, суд ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з домашнім арештом, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж діючі не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому, суд враховує, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1, 3 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З урахуванням того, що попереднє ув`язнення, так і домашній арешт є різними формами позбавлення свободи (ув`язнення), однак до них мають застосовуватися однакові критерії незалежно від місця, де особу тримають - під вартою або під домашнім арештом (див. рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджи проти Республіки Молдова», пп. 111 - 112), відповідно, згідно ч. 1 ст. 183 КПК, цей захід є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Згідно з ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Конституційний Суд у рішенні від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009 висловив позицію, що встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

В цій ситуації суд з огляду на викладене та у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що, на даному етапі кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , лише запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та зможе запобігти встановленим ризикам з числа передбачених ст. 177 КПК.

Це обмеження в даній справі, за встановленої в обвинувальному акті моделі вчинення злочинів та наведених про особу обвинуваченого відомостей, на переконання суду, саме на цій стадії процесу, відповідає вимозі абз. 6 п.п. 3.3 п. 3 рішення КСУ від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009. Потреба в такому заході щодо нього, зокрема є дійсною не тільки, однак у тому числі і в світлі факторів, пов`язаних з його особою, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та характером висунутого обвинувачення.

Крім того, відповідно до положень ч. 5 ст. 201 КПК України, слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Згідно ст. 26 КПК України випливає, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, саме на заявника при зверненні до суду покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається.

Згідно поданого тексту клопотання та виступу у судовому засіданні, стороною захисту не було висвітлено нових обставин, які не розглядались слідчим суддею, судом, а відтак, це є підставою для відмови у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.

Керуючись ст. 131-132, 176-178, 180-181, 193-194, 201, 315, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання - відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та захисникам, негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду, а особою, яка тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 45 хв 12 вересня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1