Справа № 461/2411/22
Провадження № 1-кс/461/5061/23
УХВАЛА
15.09.2023 року. м. Львів.
Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
слідчого ОСОБА_3
власника майна ОСОБА_4
Слідчий зазначає, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою соціальних мереж розповсюджує інформацію провокативного характеру, вчиняє цілеспрямований вплив на окремі групи населення України, спрямовані на дискредитацію політичного устрою України, завдає шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, надаючи допомогу в проведені підривної діяльності проти України.
12.09.2023 в ході обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , виявлено та вилучено належні йому мобільний телефон марки «Samsung» «Galaxy All», IMEI 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , без сім карти та жорсткий магнітний диск «Seagate Barracuda» об`ємом 1 ТВ. s/n: ZNIMS3KP.
В ході обшуку було становлено, що на вказаних мобільних пристроях може міститися інформація, яка має відношення до даного кримінального провадження та які необхідні для проведення подальших комп`ютерно-технічних експертиз.
Таким чином, вищевказані предмети, що були вилучені під час обшуку мають ознаки зазначені у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме засіб вчинення злочину та предмет, який зберіг на собі сліди правопорушення, тобто має значення речових доказів у кримінальному провадженні, а також є об`єктом проведення відповідних експертиз, під час яких планується отримати додаткові докази, щодо причетності особи до скоєння кримінального правопорушення.
Вищевказані предмети, речі та документи, вилучені під час проведення обшуку є засобами вчинення кримінального правопорушення та предметами, що зберігали на собі сліди його вчинення тобто відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки, в сукупності з іншими отриманими в ході досудового розслідування доказами, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме обставин вчинення кримінального правопорушення, осіб, причетних до його скоєння, часу та способу його вчинення.
12.09.2023 вищевказані вилучені в ході обшуку предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Незастосування у даному випадку арешту вищевказаних речових доказів, призведе до їх втрати, оскільки згідно ч. 3 та ч. 6 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення майна особі у якої воно було вилучено.
Слідчий просить накласти арешт, на зазначені в клопотанні вилучені 12.09.2023 в ході обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «Samsung» «Galaxy A11», IMEI 1: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , без сім карти, жорсткий магнітний диск «Seagate Barracuda», об`ємом 1 ТВ, s/n: ZNIMS3KP.
Слідчий в судовому засіданні підтримав дане клопотання. Просив задоволити його. Надав аналогічні викладеним в клопотанні пояснення.
Власник майна, ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Зазначив, що арешт належного йому майна створить йому незручності, оскільки в телефоні та на жорсткому магнітному диску міститься інформація, яка необхідна в побуті та при здійсненні ним адвокатської діяльності.
Заслухавши пояснення слідчого та власника майна, перевіривши наданні матеріали та дослідивши докази по цих матеріалах, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Слідчим суддею встановлено, що 12.09.2023 в ході обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , виявлено та вилучено належні йому мобільний телефон марки «Samsung» «Galaxy All», IMEI 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , без сім карти та жорсткий магнітний диск «Seagate Barracuda» об`ємом 1 ТВ. s/n: ZNIMS3KP.
Згідно з ч.7 ст.237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно з ч.1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч. 2 с. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частина 1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Слідчий всупереч ч.1 ст.173 КПК України не довів необхідності застосування арешту та наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України. Не довів, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що зазначене майно є доказом кримінального провадження. Всупереч ч.1 ст.170 КПК України слідчий не довів, що існує можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий всупереч ч.2 ст.170 КПК України не довів мету арешту та всупереч ч.3 ст.170 КПК України не довів, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Тобто не довів, що це майно було знаряддям злочину, зберегло сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Постановою слідчого від 12.09.2023 року вищевказані речі, які вилученні під час визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. В цій постанові слідчий зазначив, що ці речі є предметами на яких може міститися інформація про обставини вчинення кримінального правопорушення, вони є доказами і вони необхідні для проведення відповідних експертних досліджень. При цьому в постанові не мотивовано чому саме ці речі є предметами на яких може міститися інформація про обставини вчинення кримінального правопорушення, чому вони є доказами і чому вони необхідні для проведення відповідних експертних досліджень. Інших доказів, які б підтвердили необхідність накладення арешту до клопотання не додано. Додані до клопотання витяг з ЄРДР, ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, протокол обшуку та опис вилучених речей жодним чином не доводять доказове значення вилучених речей майно, відповідність їх критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та підстави для арешту майна. Тоді як відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні надати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Крім того, в ухвалі слідчого судді Галицького районного суду м.Львові від 01.09.2023 р. про надання дозволу на проведення обшуку прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення мобільних телефонів та жорстких дисків, які містять в собі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення.
Тому, відповідно до вимог ч. 7 ст. 236 КПК України, це майно не набуло статусу тимчасово вилученого майна. Це майно входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і тому відноситься до речових доказів, зберігання та повернення яких регулюється ст. 100 КПК України. Таким чином, до цього майна не застосовується норма абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України щодо обов`язку слідчого звертатись з клопотанням про арешт такого майна.
Також необхідно звернути увагу на наступне. Частина 2 ст. 264 КПК України передбачає, що не потребує дозволу слідчого судді здобуття відомостей з електронних інформаційних систем або її частини, доступ до яких не обмежується її власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. В судовому засіданні встановлено, що власник майна не здійснював перешкод для надання слідчому логічного захисту щодо вилученого під час обшуку мобільного телефону. Тому відсутні правові підстави для накладення парешту на цей телефон слідчим суддею.
Всупереч ч.3 ст.132 КПК України слідчий не довів, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого і може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із даним клопотанням.
Завдання, для виконання якого звернувся слідчий з цим клопотанням не може бути виконане.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.
Керуючись ст.ст. 369, 376, 131, 132, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1