печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , слідчого ОСОБА_7 , розглянувши у засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва провадження за скаргою адвоката ОСОБА_5 на повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 14.12.2022 року у кримінальному провадженні № 0001009 від 18.10.2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 на повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 14.12.2022 року у кримінальному провадженні № 0001009 від 18.10.2022.

В скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, складене 14.12.2022 року у кримінальному провадженні № 0001009 від 18.10.2022 року, як незаконне та необґрунтоване, що не ґрунтується на достатніх доказах для повідомлення такої підозри ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скаргу підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній факти та обставини, просили її задовольнити.

Прокурор та слідчий в засіданні доводи скарги не визнали, просили в задоволенні скарги відмовити, вважаючи скаргу безпідставною.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення захисників і пояснення прокурора та слідчого, дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, приходить до наступного висновку.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Згідно ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Частинами 1, 2 ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Так, слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001009 від 18.10.2022 року.

14.12.2022 року у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру генеральному директору КУ «Одеське ОБСМЕ» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Зокрема, «основне призначення процесуальних норм - захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою» («Коем проти Бельгії» (22.06.2000), 102).

Так, єдиним критерієм, який дозволяє визначити, які дії чи бездіяльність органу дізнання, слідчого, прокурора, які рішення цих органів та осіб можуть бути оскаржені до суду та хто саме має право на таке оскарження, є обмеженням конституційних прав і свобод громадян або створення перепон для доступу до правосуддя.

Відповідно до ст. 9 ч. 1 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно зі ст. 9 ч. 5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 ч. 6 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження здійснюється шляхом судового контрою у відповідності до положень ст. 7 КПК України.

Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За Кримінальним процесуальним кодексом України стадія притягнення до кримінальної відповідальності починається з повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Отже, повідомлення про підозру є одним з визначальних етапів стадії досудового розслідування, що повинен обумовлюватися формуванням законної та обґрунтованої підозри, а також забезпеченням підозрюваній особі можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами.

Сама процедура здійснення повідомлення про підозру особи характеризується конкретними вимогами до сторони обвинувачення, що мають бути дотримані нею під час вчинення такої процесуальної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 Кодексу: повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Вимогами ст. 276 КПК України визначено виключний перелік випадків повідомлення особі про підозру, яке обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення

чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до норм чинного законодавства, на момент винесення рішення про повідомлення про підозру повинні бути: - висунуті всі можливі, в тому числі і взаємовиключні версії у справі; усі версії у справі, всебічно перевірені; усі версії, крім однієї - про винуватість підозрюваного, спростовані зібраними доказами, а версія про винуватість особи повинна знайти підтвердження системою незаперечних доказів; - у справі зібрано таку сукупність допустимих та достовірних фактичних даних (доказів), яка дає змогу дійти однозначного висновку про вчинення злочину чи іншого кримінального правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, та виключає будь-які сумніви щодо її вини (сама особа, яка притягається до відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість); - відсутність обставин, що виключають кримінальну відповідальність особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, встановлено в процесі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи.

Зважаючи на це, закон не містить однозначних вказівок на те, на якому саме етапі кримінального провадження має бути повідомлено про підозру, орієнтуючи слідчого на фактичні обставини справи - тоді, коли буде достатньо доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, відповідно до повідомлення про підозру, ОСОБА_8 начебто організувала протиправну схему вимагання неправомірної вигоди групою осіб, з числа службових осіб та працівників КУ «Одеське ОБСМЕ», та неодноразово одержала таку вигоду від працівника вказаної установи ОСОБА_9 , у зв`язку з чим 14.12.2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України.

Диспозиція ст. 368 ч. 3 КК України передбачає, що відповідальність настає за одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третіх осіб за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчиненому попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series А, № 300-А). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови", № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Зокрема, відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Разом з тим, згідно вимог ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що у матеріалах з наданих матеріалів, зокрема протоколах НСРД, складених за результатами процесуальних дій, в яких приймала участь ОСОБА_8 , відсутні дані щодо обговорювання нею будь-яких аспектів вимагання та отримання неправомірної вигоди (мети неправомірної вигоди, суми, процесу її передачі заявником тощо).

Зокрема, відповідно до ст. 252 ч. 1 КПК України фіксація ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим КПК України й за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії складається протокол, до якого в разі необхідності долучаються додатки.

Відповідно до ст. 104 ч. 5 КПК України протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.

Крім того, відповідно до ст. 277 ч. 1 п. 6 КПК України повідомлення про підозру повинно містити стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Проте, у тексті повідомлення про підозру вказано, що така вимога про надання неправомірної вигоди висловлена ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням точний час та дату.

Разом з цим, як указаний вище факт висловлення такої неправомірної вимоги, так і мета з якою надавалася неправомірна вигода, що неодноразово повторюється по всьому тексту повідомлення про підозру, а саме за: не перешкоджання у здійсненні господарської діяльності ТОВ «Проксіма плюс», у т.ч. безперешкодного використання орендованого майна розміщеного у будівлі КУ «Одеське ОБСМЕ» за адресою: м. Одеса, пров. Валіховський, 4, та можливості працевлаштування на товаристві за сумісництвом працівників КУ «Одеське ОБСМЕ», - підтверджується виключно показами заявника ОСОБА_9 .

Також, викладені у повідомленні про підозру виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та інших суттєвих обставин фактично є суперечливими, а саме що ОСОБА_8 навіть вже неодноразово отримавши від ОСОБА_9 неправомірну вигоду продовжувала домагатися звільнення заявника та чинити перешкоди діяльності його підприємства, за відсутності якихось додаткових неправомірних вимог з її боку у бік ОСОБА_9 .

Крім того, слідчий суддя враховує, що під час слідчих дій, у тому числі й обшуків, проведених у ході досудового розслідування, у ОСОБА_8 жодних ідентифікованих грошових коштів не було відшукано та вилучено взагалі з усіх епізодів нібито передачі їй неправомірної вигоди.

При цьому, з даних, які містяться у матеріалах наданих слідчому судді убачається, що 06.12.2022 року ОСОБА_8 при спробі передачі їй ОСОБА_9 неправомірної вигоди відмовилася отримувати кошти та взагалі намагалася вигнати заявника з кабінету, що не заперечується заявником й підтверджується даними, які містяться у матеріалах НСРД.

Тобто, докази та фактичні дані причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України, крім даних, які містяться у заяві заявника, - слідчому судді надано не було.

Разом з цим, з матеріалів наданих слідчому судді убачається, що 07.12.2022 року ОСОБА_8 скеровано до органу досудового розслідування заяву та повідомлено про факти наявності тривалих особистих неприязних стосунків із заявником і конфліктних ситуацій, й будь- яких даних, що органом досудового розслідування перевірено цю заяву, та прийняте будь-яке процесуальне рішення чи здійснені будь-які процесуальні дії слідчому судді надано не було

Таким чином, за відсутності доказів та фактичні дані причетності ОСОБА_8 , крім даних, що містяться у заяві ОСОБА_9 , на підтвердження існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 14.12. 2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена с. 368 ч. 3 КК України не відповідає вимогам ст. 276, 277 КПК України й не є обґрунтованою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя, керується, крім іншого, висновками ЄСПЛ у справі «Фокс, Кампбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», де зазначено, що «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення» та така кількість доказів на даний час у вказаних матеріалах наведена.

Враховуючи викладене, повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 14.12.2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена с. 368 ч. 3 КК України було здійснено безпідставно та із порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, зокрема вимог ст.ст. 276, 277 КПК України, а тому підлягає скасуванню, а скарга адвоката ОСОБА_5 задоволенню.

Керуючись ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 9, 22, 26, 277, 276, 278, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_5 на повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 14.12.2022 року у кримінальному провадженні № 0001009 від 18.10.2022 року, - задовольнити.

Скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 14.12.2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні № 0001009 від 18.10.2022 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1