Справа № 128/2309/22
ВИРОК

Іменем України

25 серпня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.09.2022 за № 0000318, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, непрацюючого, неодруженого, раніше судимоговироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09.01.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан та відповідно до Указу Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, крім того Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 терміном на 90 діб, скоїв інкримінований йому злочин за таких обставин. Так, ОСОБА_4 з 25.08.2022, виконуючи тимчасові, некваліфіковані роботи на будівництві котеджу за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив таємно викрасти майно ОСОБА_5 (мотокосу), який теж виконував аналогічні роботи на цьому ж будівництві, з метою його привласнення та подальшого використання для особистих потреб. Реалізуючи свій злочинний прямий умисел, спрямований на викрадення чужого майна, 28.08.2022 близько 16 год 00 хв ОСОБА_4 прийшов до новобудови, яка розташована за вищевказаною адресою, та достовірно знаючи про наявність у ній матеріальних цінностей, не маючи ані дійсного, ані уявного права на власність потерпілого, з метою власного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, таємно, шляхом відкриття за допомогою ключа вхідних дверей котеджу, вчинив крадіжку технічно справної мотокоси марки «Vulkan» моделі «BV 3002» в корпусі червоного кольору, яка знаходилась на підлозі у коридорі приміщення. Викравши мотокосу марки «Vulkan» моделі «BV 3002», ОСОБА_4 покинув приміщення та у подальшому розпорядився незаконно отриманим майном на власний розсуд. Згідно з висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5799/22-21 від 13.09.2022, ринкова вартість досліджуваного об?єкта - мотокоси марки «Vulkan» моделі «BV 3002», з урахуванням зносу, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме: станом на 28.08.2022, становить 3381 грн 33 коп. Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав майнової шкоди потерпілому ОСОБА_6 на суму 3381,33 грн.

В судовому засіданні 24.05.2023 обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України, визнав частково, зазначивши, що не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 4 ст. 185 КК України. Суду показав, що в серпні 2022 року в неділю косили об`єкт, йому потрібна була коса для особистих потреб, тому він її взяв, про що дозволу не запитував. Потім було написано заяву в поліцію, після чого косу він повернув. Про вчинене шкодує.

В судовому засіданні 22.08.2023 обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі з підстав, зазначених в обвинувальному акті, не оспорював кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, суду зазначив, що він минулого разу помилково оспорив кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки не все зрозумів. На даний час він з цим погоджується, вину визнає в повному обсязі, не оспорює фактичних обставин по даному кримінальному провадженню, погоджується з усім, що зазначено в обвинувальному акті, шкодує про вчинене. Також суду зазначив, що на даний час відносно нього у Вінницькому міському суді та в Калинівському районному суді розглядаються інші кримінальні провадження.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання 22.08.2023 не з`явився, хоч в установленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду. В матеріалах даного кримінального провадження міститься письмова заява потерпілого, у якій ОСОБА_5 просить судовий розгляд кримінального провадження проводити за його відсутності, при призначенні покарання покладається на думку державного обвинувача та рішення суду.

Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого, процесуальних витрат та речових доказів. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прокурор під час судових дебатів у судовому засіданні 22.08.2023 просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 6 років. При призначенні покарання просив врахувати обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив злочину. Також просив скасувати арешт на майно, речові докази повернути потерпілому, стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судових дебатів у судовому засіданні 22.08.2023 просив дати йому мінімальний термін покарання, зазначивши, що вину він визнає, шкодує, що вчинив злочин.

Положення статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь, кореспондують із положеннями статті 17 КПК України, яка містить вимогу про необхідність доведення винуватості особи поза розумним сумнівом. Отже, висновок суду про винуватість особи має ґрунтуватися на твердому переконанні, що надані сторонами докази в їх сукупності доводять винуватість особи «поза розумним сумнівом». І навпаки - висновок суду про винуватість особи не може ґрунтуватися лише на припущенні, що ця особа могла вчинити злочин, якщо з огляду на певні обставини чи докази існує «розумний» сумнів у цьому.

Таким чином, приписи статті 62 Конституції України формулюють відповідний стандарт доведення винуватості особи в суді на підставі оцінки всієї сукупності доказів, але вони не забороняють суду зазначати в судовому рішенні мотиви прийняття чи відхилення окремих доказів, врахування чи неврахування певних фактів чи обставин. Більше того, вимога належним чином мотивувати судові рішення є одним із елементів права на справедливий суд. Це вимагає від суду ретельно оцінювати докази та надавати відповідні пояснення стосовно того, чому він бере або не бере до уваги ті чи інші факти чи обставини. І лише оцінивши відповідним чином докази в їх сукупності, суд має зробити висновок щодо винуватості або невинуватості особи.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 (справа №688/788/15-к), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключає можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Судом установлено, що ОСОБА_4 усвідомлював, що посягає на чужі речі, таємно вилучивши з корисливим мотивом для себе чуже майно, на яке він не мав ніякого права, передбачав спричинення матеріальної шкоди потерпілому і бажав завдати шкоду.

Крім того, ОСОБА_4 усвідомлював, що всі ці дії він вчиняє під час запровадженого по всій Україні воєнного стану.

Вчиняючи крадіжку в умовах воєнного стану, коли зусилля всієї країни спрямовані на подолання агресора, люди згуртувались, використовуючи, в тому числі, власні матеріальні ресурси, для надання відсічі ворогу та виживання, ОСОБА_4 знехтував всіма моральними та загальнолюдськими цінностями і в надскладний для держави час, здійснив посягання на майно співгромадян.

В тексті пояснювальної записки до законопроекту закону, яким було внесено відповідні зміни до КК України, чітко вказано, що законодавець вважає, що доповнення деяких статей про кримінальні правопорушення проти власності цією кваліфікуючою ознакою (в т.ч. крадіжки) зумовлене тим, що «… суспільна небезпечність таких дій істотно підвищується в умовах воєнного або надзвичайного стану».

В ухвалі від 17.01.2023 (справа № 404/3367/22) ККС ВС погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що крадіжка була вчинена в умовах воєнного стану, тобто в період дії воєнного стану на території України, і підстав для перекваліфікації дій на ч. 1 ст. 185 КК України немає, оскільки вчинення злочину в умовах воєнного стану, як кваліфікуюча ознака, не є тотожним поняттям обставин вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Додатково ККС наголосив, що оскільки кваліфікуючі ознаки - вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану та з використанням умов воєнного стану є різними ознаками, однак норма закону України про кримінальну відповідальність (ч. 4 ст. 185 КК України) передбачає саме ознаку «вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану», то кваліфікація дій як особливо кваліфікованого складу крадіжки є правильною.

Таким чином, під час досудового розслідування дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що за місцем проживання скарг на ОСОБА_4 від сусідів не надходило, він неконфліктний, ввічливий; згідно з довідкою КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні та стацобстеженні, остання госпіталізація на стацобстеження в психіатричне відділення №7 - з 07.10.2019 до 15.10.2019 з діагнозом «змішаний розлад особистості»; відповідно до довідки КНП «ЦТЗ «СОЦІОТЕРАПІЯ» ВОР» від 06.09.2022 № 2081, ОСОБА_4 на профілактичному наркологічному обліку в установі перебував з 20.10.2014 до 20.10.2015 з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками»; згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 279 від 26.09.2022, в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_4 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, виявляв психічний розлад у вигляді змішаного розладу особистості (F61), в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_4 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, у ОСОБА_4 виявлений психічний розлад у вигляді змішаного розладу особистості (F61), ОСОБА_4 в теперішній час може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; ОСОБА_4 непрацевлаштований; неодружений; раніше судимий вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09.01.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Згідно з досудовою доповіддю Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, що надійшла до Вінницького районного суду Вінницької області 08.05.2023, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а також виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, а саме: «Попередження вживання психоактивних речовин».

Згідно зі статтею 66 КК України, щире каяття може бути визнане судом обставиною, що пом`якшує покарання винного.

Обвинувачений ОСОБА_4 спочатку вину у вчиненні злочину визнав частково, однак пізніше визнав вину у повному обсязі.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Такий правовий висновок щодо щирого каяття як обставини, яка пом`якшує покарання, викладено у Постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к.

Таким чином, відповідно до ст. 66 КК України, суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , щире каяття.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочину, оскільки ОСОБА_4 раніше судимий за умисний злочин.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обвинуваченого обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача щодо неможливості виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі, позицію потерпілого, який при визначенні покарання покладається на розсуд суду, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства, через що суд вважає для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 обрати йому міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2022 арешт слід скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

З обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, на користь держави підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на суму 566,31 грн (висновок експерта № 5799/22-21 від 13.09.2022).

Заходи забезпечення кримінального провадження у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого не застосовувались, клопотань про їх застосування до суду не надходило.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 395, 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання на приведення вироку до виконання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2022 на майно, а саме: мотокосу марки «Vulkan BV 3002» червоно-чорного кольору, яку поміщено до двох поліетиленових мішків білого кольору та скріплено биркою із підписами понятих та слідчого; металевий ключ врізного замка вхідних дверей новобудови, який вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна Поліція України Головне Слідче Управління INZ 1000249, - скасувати.

Речові докази: мотокосу марки «Vulkan BV 3002» червоно-чорного кольору та металевий ключ врізного замка вхідних дверей новобудови, - повернути по належності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню в сумі 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн 31 коп.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_1