Справа № 523/3039/18
Провадження №1-кп/523/161/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

28.04.2023 року

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 , потрпілого ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000221 від 04.02.2018, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українки, зареєстрованої та проживаюччої за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимої,

у скоєні кримінального правопорушення передбачення ст.185 ч.3 КК України;

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 03.02.2018 близько 16 годині 20 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, зайшла до спальної кімнати. В кімнаті ОСОБА_9 виник умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів. Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, діючи з прямим умислом направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, ОСОБА_9 впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає, викрала грошові кошти, а саме: 122 тисячі гривень та 128 доларів США, в еквіваленті НБУ станом на 03.02.2018 складає 3 тисячі 567 гривень 23 копійок, які були загорнуті в договір депозиту «Приватбанк», які належать ОСОБА_10 , після чого з вказаним майном залишила місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилася ним на власний розсуд, а саме: залишила грошові кошти у себе.

Своїми злочинними діями ОСОБА_9 завдала потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 126 167 (сто двадцять шість тисяч сто шістдесят сім) гривень 23 копійок.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 , винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, не визнала пояснив суду, щодо грошей які є предметом злочину, що ці гроші були викрадені її родичами, а саме ОСОБА_10 та її бабусею ОСОБА_11 . ОСОБА_9 , повідомила суд, що першою звернулась до поліції з заявою про викрадення у неї грошових коштів її родичами, але кримінальне провадження не було відкрите, оскільки працівники поліції вважали цей спір цивільно правовим. У день події їй зателефонувала бабуся ОСОБА_11 , та повідомила про наявність боргів за квартиру, вона прийшла до неї і почали обговорювати цю тему, під час якої виникла сварка та ОСОБА_11 , почала наносити їй удари, вона хотіла сховатись та накрилась ковдрою, під якою і лежали грошові кошти. Та обвинувачена ОСОБА_9 , вирішала забрати їх собі на збергінгання.

Незважаючи на не визнання провини обвинуваченої ОСОБА_9 , її провина повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а допитом потерпілого та свідків.

Допитаний у судовму засіданні ОСОБА_10 , надав суду наступні покази, що обвинувачена ОСОБА_9 , є його племінницею. У листопаді місяці він, разом з ОСОБА_11 , зняли з дипозиту у банку 100 тисяч гривень, які зберігали у своїй квартирі, крім цієї суми в квартирі також були інші гроші близько 100 -200 умовних одиниць та близько 30 тисяч гривень. У день події потерпілий перебував на роботі, отримав телефонний дзвінок від матері та повідомила йому, що їх квартиру обікрала ОСОБА_9 . За телефоном вона пояснила, що до квартири де живе він, разом зі своєї матір`ю, пришла ОСОБА_9 та попросила грошей у борг, на що ОСОБА_11 , відмовила їй та пішла на кухню, щоб взяти води, коли повернулась до кімнати вікно було відчинено, грошей не було а ОСОБА_9 відсутня.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , повідомила суду, що точної дати події не пам`ятає, але коли приїхала додому, то біля квартири побачила свою онуку ОСОБА_9 , яка попросила зайти до квартири, поговорити. Коли зайшла до квартири, то почала говорити, що ОСОБА_10 , винен їй грошові кошти. Свідок сказала їй, щоб вона перестала оговорювати ОСОБА_10 , та вилила їй в обличчя воду, поки відвернулась змінити носки, ОСОБА_9 , пішла до кімнати. Коли свідок зайшла до цієї кімнати до побачила відкриті вікна, та побачили пропажу грошових коштів. З приводу походження грошей квартирі, свідок відмовилась надати свідчення, та вказала, що з цього приводу вона не знає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , надав суду наступні покази, що він не мешкає зі своєю сестрою у одній квартирі, про подію дізнався зі слів приводу походження грошових коштів, які перебували у квартирі ОСОБА_10 , нічого не знає.

Крім допиту свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, провина обвинуваченої ОСОБА_9 , підтверджується наступними письмовими доказами дослідженими у суді, а саме:

?Протоколом прийняття заяви про скоєння кримінального правопорушення від 03.02.2018 року.

?Протоколом огляду місця події від 03.02.2018 року, об`єктом огляду була квартира за адресою АДРЕСА_2 , вхід у квартиру здійснюється через броньовані двері, пошкодження замку відсутні. В кімнаті № 1 біля входу знаходились коробки з речами, з права від входу знаходився диван, у стіні велике вікно без пошкоджень, на підлозі розкидані різні речі. В кімнаті № 2 зліва від дверей, знаходиться шафа коричневого кольору та сервант, речі розкидані та перериті на підвіконні наявні сліди від взуття.

?Заява ОСОБА_9 , про добровольну видачу грошових коштів, викрадених 03.02.2018 року за адресою АДРЕСА_2 .

?Протоколом огляду від 04.02.2018 року, вході якого було добровільно видано прозорий пакет фіал в якому знаходились грошові кошти громадянкою ОСОБА_9 , у розмірі 122 тисячі гривень та 128 доларів США, в еквіваленті НБУ станом на 03.02.2018 року складало 3 тисячі 567 гривень 23 копійки та договір депозиту на ім`я ОСОБА_11

?Постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів від 04.02.2018 року, згідно якої було долучено у якості речових доказі у кримінальному провадженню №0000221 від 04.02.2018 року, грошові кошти та договір депозиту, які належать ОСОБА_10

?Ухвалою слідчого судді від 07.02.2018 року- про накладення арешту на вилучені грошові кошти та договір депозиту.

?Збергільною розпискою від потерпілого ОСОБА_10

?Договором банківського вкладу від 12.05.2017 року, згідно якого ОСОБА_11 , передала грошові суму у розмірі 100 000 ( сто тисяч гривень) на депозитне зберігання на строк 6 (шість) місяців по 12.11. 2017 (включно)

?Відповідь з НБУ, що станом на 03.02.2018 рік курс гривні до долару США, встановлений НБУ за 100 доларів складає 2786.9462 гривні.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_9 доведена в повному обсязі, а її покази, в частині того, що вона нічого не крала, а лише забрала на зберігання свої особисті кошти, розцінює як спробу уникнути покарання за скоєний злочин.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_9 , за ст. 185 ч. 3 КК України, як, таємне викрадення чужого майна (крадіжці), що завдало значної шкоди потерпілому.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 185ч.3 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпції факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_9 , у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченій ОСОБА_9 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованих їй правопорушення, ОСОБА_9 , усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України. При своєму допиті, обвинувачена ОСОБА_9 , фактично визнала той факт, що вона без дозволу взяла гроші, у квартирі ОСОБА_11 , однак вважала, що саме ці гроші їй залишив у спадок відучим, однак жодного доказу отримання такої спадщини вона не надала.

Враховуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_9 , її поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що вона є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_9 є молодою особою, працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_9 ,- відсутні.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

З огляду на викладене, враховуючи що обвинувачена ОСОБА_9 , є молодою особою, має місце мешкання, працює, до кримінальної відповідальності не притягалась, суд вважає, що виправлення обвинуваченої буде досягнуте з такою мірою покарання, як позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 обрати у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України і призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнити ОСОБА_9 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 (два) роки, з покладанням на неї обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань апробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_9 обрати у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу.

Речові докази, грошові кошти- вважати повернутими потерпілому ОСОБА_10 .

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку, шляхом подачі апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1