Справа № 592/3494/23
Провадження № 1-кс/592/1472/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , без участі особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми скаргу ОСОБА_3 . полковника у відставці, юриста, пенсіонера що перебуває в евакуації за межами держави на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, -

В С Т А Н О В И В :

21.03.2023 року за Вих № 03/32 від 20 березня 2023 року до Ковпаківського районного суду м. Суми, вул. Академічна 12, м. Суми, 40030 звернувся потерпілий: ОСОБА_3 , полковник у відставці, юрист, пенсіонер що перебуває в евакуації за межами держави ІПН НОМЕР_5, т. НОМЕР_2, НОМЕР_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до відповідачів: 1. Керівник Сумської обласної прокуратури вулиця Герасима Кондратьєва, 33, Суми, Сумська область, 40000 2. Керівник окружної прокуратури м. Суми вулиця Герасима Кондратьєва, 79, Суми, Сумська область, 40000 3. заступник начальника ГУНП - начальник слідчого управління ГУНП в Сумській області вулиця Герасима Кондратьєва, 23, Суми, Сумська область, 40000 4. керівник Сумського РУП ГУНП в Сумській області м. Суми, Сумська область, 40000 5. слідчий Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенант поліції слідчий ОСОБА_4 м. Суми, Сумська область, 40000 із скаргою на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, в якій він зазначив дослівно наступне (мовою оригіналу) . Міжнародний кримінальний суд у Гаазі видав ордер на арешт президента Росії ОСОБА_5 та уповноваженої з прав дитини у Росії ОСОБА_81. Обох підозрюють у скоєнні військових злочинів - насильницьких депортацій та переміщення населення, зокрема дітей, з окупованих територій України. Міжнародне право може розцінювати це як геноцид. Україна визнала юрисдикцію Міжнародного кримінального суду без ратифікації. Досудове розслідування злочинів здійснювалося у СВ ВС ГУНП в м. Суми, СУ ГУНП в Сумській області, Прокуратурою м. Суми, Сумською обласною прокуратурою, зокрема у кримінальних провадженнях за його заявами: > № 0000796 від 27.12.2012р. - 11 років! > № 12013.47 від 10.01.2013р. - 10 років! > №0000030 від 06.05.2014р.- 9 років! > № 0000076 від 09.06.2016р. - 7 років! в яких за порушеннями вимог КПК про розумні строки, по цей час не встановлено порушення та дійсний обсяг завданої йому шкоди посадовими особами місцевого самоврядування та державної влади при здійснені ними владних повноважень, а також за бездіяльності СУ ГУНП в Сумській області та Сумської обласної прокуратури у досудових розслідуваннях злочинів в зареєстрованих в ЄРДР кримінальних провадженнях скасовані судовими рішеннями, які набрали законної сили, всі прийняті за 10 років постанови слідчих правоохоронних органів. За таких підстав досудове розслідування зазначених кримінальних проваджень є неефективними та безрезультативними з надмірною їх тривалістю! Після передання справ зі слідчого управління прокуратури Сумської області, останнє розслідування здійснювало слідче управління ГУНП в Сумській області під процесуальним керівництвом прокурорів Сумської обласної прокуратури з наступними наслідками: І. Ухвалою від 13 квітня 2021 року у справі №591/7447/17 слідчий суддя Зарічного районного суду Постанову від 31.03.202р. слідчого СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 - встановив: в судовому засіданні було встановлено, що досудове розслідувана:; кримінальному провадженні було проведено неповно, а постанова про закриття криміналі провадження є немотивованою. Зокрема так і не була допитана ОСОБА_7 , допит ОСОБА_3 був здійснений останній раз у 2015 році та поверхово. Сама постанова про закриття кримінального провадження взагалі не містить посилань на пояснення скаржника. З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що всупереч ч. 2 ст. 93 КПК України слідчим не в повному обсязі зібрано, перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно і підлягає скасуванню. Тому слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні обґрунтованість винесення постанови про закриття кримінального провадження та дотримання зазначених вище норм КПК України. Виходячи з наведеного, оскаржувану постанову необхідно скасувати, а матеріали повернути до СУ ГУНП України в Сумській області для проведення досудового розслідування, в ході якого звернути увагу на всі вищевказані недоліки та згідно з вимогами закону вжити всіх передбачених законом заходів повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження. Постановив: Постанову від 31.3.2021 слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Сумській обл. майора поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № № 0000347 від 10.01.2013- скасувати. Повідомлення за ст. 535 КПК про виконання слідчий не надав Ухвалою від 25 серпня 2021 року у справі № 591/7447/17 про встановлення судового контролю у справі за його скаргою на постанову від 31.03.2021 слідчого СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 6000347 від 10.01.2013, слідчий суддя Зарічного районного суду Зобов`язав слідчого СУ ГУНП в Сумській області в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження № 0000347, виконати вимоги, зазначені в мотивувальній частині ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.04.2021, якою скасована постанова від 31.03.2021 слідчого СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження. Повідомлення за ст. 535 КПК про виконання слідчий не надав. II. Ухвалою від 27 вересня 2021 року у справі №591/7447/17 слідчий суддя Зарічного районного суду Постанову від 11.09.2021 слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 - встановив: в судовому засіданні було встановлено, що досудове розслідувана:; кримінальному провадженні було проведено неповно, а постанова про закриття криміналі провадження є немотивованою. У той же час, в судовому засіданні було встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні було проведено неповно, а постанова про закриття кримінального провадження є немотивованою. Сама постанова про закриття кримінального провадження не містить посилань на покази скаржника. Відповідно до вимог ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яка може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом. З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, слідчим в повному обсязі не виконані вимоги ч. 2 ст. 93 КПК України, не в повному обсязі перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно і підлягає скасуванню. У ході розслідування усунути недоліки та згідно з вимогами закону вжити всіх передбачених законом заходів щодо повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження. Постановив: Постанову від 11.09.2021 слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № № 0000347 від 10.01.2013- скасувати. Повідомлення за ст. 535 КПК про виконання слідчий не надав. III. Ухвалою від 25 листопада 2021 року у справі №591/7447/17 слідчий суддя Зарічного районного суду Постанову від 15.11.2021р слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 - встановив: Стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що ОСОБА_3 отримував копію постанови про закриття кримінального провадження чи був повідомлений про його закриття, а тому строк звернення до суду зі скаргою не пропущений. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України). Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 11.09.2021 заступником начальника СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_10 була винесена постанова про зміну складу групи слідчих у кримінальному провадженні. Відповідно зазначеної постанови ОСОБА_9 не є слідчим, який входить до групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000347. Будь-які дані про включення ОСОБА_9 до складу групи слідчих у кримінальному провадженні відсутні. Витяг з ЄРДР не може замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні. За приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Зважаючи на викладене постанова не може вважатися законною та підлягає скасуванню. Постановив Постанову від 15.11.2021 слідчого СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 - скасувати. Матеріали кримінального провадження повернути до СУ ГУНП в Сумській області для здійснення досудового розслідування. Повідомлення за ст. 535 КПК про виконання слідчий не надав IV. Ухвалою від 02 грудня 2021 року у справі № 591/8581/21 слідчий суддя Зарічного районного суду - встановив: Зважаючи на те, що прокурор ОСОБА_11 є процесуальним керівником у кримінальних провадженнях, де досудове розслідування здійснюється тривалий час, а саме від 6 до 10 років, однак фактично не завершене, у кримінальних провадженнях неодноразово слідчим виносилися постанови, зокрема про закриття кримінальних проваджень, які погоджувалися прокурором та ці постанови в подальшому були скасовані як незаконні ухвалами слідчих суддів, слідчий суддя вважає, що заява про відвід прокурора підлягає задоволенню, так як існують достатні підстави вважати, що зазначені обставини можуть викликати обгрунтовані сумніви у неупередженості прокурора. Постановив Відвести прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_11 від участі у кримінальних провадженнях № 00000796 № 0000347 та № 0000076 в якості процесуального керівника. Повідомлення за ст. 535 КПК про виконання прокурор не надав V. За такого стану справ притягнуто до відповідальності керівників обласної прокуратури, а саме: За умисного невиконання прокурором Сумської області ОСОБА_12 імперативних вимог ст. 214, 220 КПК а також судових рішень, які набрали законної сили, зокрема Ухвал Зарічного районного суду як підстави притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 382 ККУ, а також безконтрольність за дотриманням вимог чинного законодавства підлеглими працівниками правоохоронного органу - за рішенням суду було внесено заяву про злочин вчинену прокурором Сумської області ОСОБА_12 і прокурором ОСОБА_13 та відкрито кримінальне провадження: № 0000203 від 26.09.2019. За умисного невиконання прокурором Сумської області ОСОБА_14 імперативних вимог ст. 214, 220 КПК а також судових рішень, які набрали законної сили, зокрема Ухвал Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2020 року, від 07 лютого 2020 року, від 26 лютого 2020 року у справі № 591/5154/15-к як підстави притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 382 ККУ, а також безконтрольність за дотриманням вимог чинного законодавства підлеглими працівниками правоохоронного органу - прокуратури Сумської області за рішенням суду було внесено заяву про злочин вчинену прокурором Сумської області ОСОБА_14 та відкрито кримінальне провадження: № 0000109 від 24.03.2020. За зміною прокурора області на прокурора ОСОБА_15 стан розгляду заяв про злочин не змінився, порушення та не дотримання імператива ч. 1, 3, 7 ст. 214 КПК з ознаками злочину прокурорами облпрокуратури тривають, що свідчить про аналогічні порушення підлеглими та особисту безконтрольність вже прокурором ОСОБА_15 . За умисного невиконання прокурором Сумської області ОСОБА_15 імперативних вимог ст. 214, 220 КПК а також судових рішень, які набрали законної сили Ухвалою від 30 квітня 2021 року по справі № 591/2801/21 слідчий суддя Зарічного районного суду розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурорів Сумської обласної прокуратури а також безконтрольність за дотриманням вимог чинного законодавства підлеглими працівниками правоохоронного органу - було внесено про злочин вчинений прокурором Сумської області ОСОБА_15 та відкрито кримінальне провадження: № 0000098 від 07.05.2021. За умисного невиконання прокурором Сумської області ОСОБА_15 імперативних вимог ст. 214, 220 КПК а також судових рішень, які набрали законної сили Ухвалою від 10 вересня 2021 року по справі № 591/5154/15-к слідчий суддя Зарічного районного суду розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Сумської обласної прокуратури встановив: У судовому засіданні ОСОБА_3 вказав, що звертався до прокурора Сумської області із заявою щодо визначення підслідності цього кримінального провадження №0000030, за слідством Сумської області та невиконня висновків Постанови від 14 квітня 2020 року Верховного Суду у складі Касаційного кримінального суду у справі № 761/34909/17 та імперативних вимог ст. 218 КПК. Але відповіді не отримав. За таких підстав зобов`язав службову особу Сумської обласної прокуратури, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв про кримінальні правопорушення, внести відомості про кримінальне правопорушення ОСОБА_15 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до заяви ОСОБА_3 . Всупереч норми прямої дії ст. 129-1 Конституції вимоги ухвали суду яка набрала законної сили не виконано, витяг з ЄРДР йому не надано. За професійної неспроможності правоохоронних органів міста Суми і Сумської області, та зокрема за протиправної бездіяльності процесуального керівника прокурорки прокуратури Сумської області ОСОБА_11 , керівників прокуратури Сумської області та ГУНП в Сумській області , слідчі ГУНП в Сумській області наведених вимог КПК не виконали, приймали безпідставні постанови без відповідного обґрунтування, без належного проведення слідчих дій та не встановленням доказів, без з`ясування причин і наслідків вчиненого злочину, без обґрунтування висновків належними, допустимими доказами, вчинявши дії що містять ознаки злочину за ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ст. 382 ККУ. При цьому всупереч встановленим КПК обов`язкам та повноваженням процесуального керівника прокурорка прокуратури Сумської області ОСОБА_11 , за безконтрольності її керівництва, жодної з наведених протиправних постанов слідчих СУ ГУНП в Сумській області НЕ СКАСУВАЛА, чим переклала свої обов`язки на слідчих суддів, що привело до перевантаження судової гілки влади. VI. За безпорадності з виконання вимог чинного законодавства та умисне не виконання норм прямої дії ст. 3, 8, 19, 129-1, 131-1 Конституції, а також імперативних вимог ст. 2, 9, 36, 39, 40, 214, 220, 223, 284, 535 КПК, , Законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про національну поліцію» та неналежне виконання службовими особами правоохоронного органу своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, а також зловживання службовим (надалі текст майже не читається) службового становища всупереч інтересам служб, з метою одержання неправомірної вигоди для третіх осіб та звільнення їх від відповідальності за вчинені злочини, що містять ознаки корупційних дій та спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_3 , з метою уникнення відповідальності за вчинені порушення, всупереч імперативу ст. 218 КПК справи в досудових розслідуваннях керівництвом Сумської обласної прокуратури протиправно передано для подальшого розслідування до окружної прокуратури м. Суми. На його заяву Вих.. № 02/16 від 09 лютого 2022 року про порушення в досудових розслідуваннях та відсторонення прокурорки ОСОБА_11 та Вих.. № 02/17 від 10 грудня 2021року про відсторонення слідчих СУ ГУНП в Сумській області де перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_16 зокрема зазначив: проведення досудового розслідування у провадженнях №0000796 від 7.12.2012, №0000076 від 09.06.2016, №0000347 від 10.01.2013 доручено Сумському районному управлінню поліції ГУНП в Сумській області, матеріали кримінальних проваджень направлені до Окружної прокуратури м. Суми. Зважаючи що все листування в наведених кримінальних провадженнях відбувалося виключно в електронному виді, а також зважаючи на його знаходження в евакуації з травня 2022 року, то жодного процессуального документу ПОСТАНОВИ ні від прокуратур Сумської області ні ГУНП в Сумській області йому не надано, витягу з ЄРДР встановленого зразку з призначенням процесуального прокурора та слідчого та засобами зв`язку, постанов слідчих всупереч ст. 56 КПК на його електронну пошту не надходило. Заявою Вих. 02/11 від 08 лютого 2023 року ПОВТОРНО до Вих.. № 02/48 від 23 лютого 2022 року він звернувся до прокурора Сумської області про продовження невиконання прокурорами прокуратури Сумської області чинного законодавства та Наказів ОГП з вимогами надати за ст. 220 КПК обґрунтовані постанови прокуратури : > доручення проведення досудових розслідувань у провадженнях 000796 від 27.12.2012р., №0000076 від 09.06.2016, №0000347 від 10.01.2013 Сумському районному управлінню поліції ГУНП в Сумській області, > направлення матеріалів кримінальних проваджень направлені до Окружної прокуратури міста Суми, > протиправне доручення прокурорки ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000186 від 29.07.2021 на здійснення досудового розслідування сектором дізнання Сумського районного управління ГУНП в Сумській області за встановленого його заявою Вих.. № 07/08 від 05 липня 2021 року про вчинення злочину посадовим особам Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області за ознаками злочину за правовою кваліфікацією : ч. 1 ст. 175 ККУ: Невиплата пенсії; ч. 2 ст. 364 ККУ: зловживання владою службовим становищем; ч. 2 ст. 366 ККУ: службове підроблення; ст. 382 ККУ невиконання судового рішення що набрало законної сили, > Повідомити про стан досудового розслідування у вищенаведених кримінальних провадженнях, здійснені процесуальні заходи на встановлення порушень та виявлення винних, а також заходи процесуального керівництва щодо контролю за діями слідчих. > Надати відповідні витяги встановленого зразку по всім кримінальним провадженням з зазначення прізвищ та засобів зв`язку зі слідчими та процесуальними керівниками а також відповідних постанов щодо призначення прокурорів та призначення групи слідчих. > Завірені належним чином відповідні копії та процесуальні документи надіслати у встановлені ст. 220 КПК 3-денний строк на його ел. пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно по їх готовності. В додатку він надав Додаткові пояснення по справі №0000347 та наявну адресу дійсного проживання ОСОБА_17 . Листом від 24.02.2023 № 09/2-173ВИХ-23 Перший заступник керівника Сумської обласної прокуратури повідомив, що Сумським РУП ГУНП в Сумській області проводилось досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000796 від 27.12.2012, № 0000186 від 29.07.2021, № 0000347 від 10.01.2013, у яких прийняті рішення про закриття, про що Ви інформовані в порядку, визначеному КПК України (копії повідомлень про надсилання постанов за адресою м. Суми проспект Шевченка 13/28 додано). Зважаючи, що все листування в наведених кримінальних провадженнях відбувалося виключно в електронному виді, а також його знаходження в евакуації з травня 2022 року то ні на електронну пошту, ні в паперовому виді постанов слідчих Сумського РУП ГУНП в Сумській області він не отримував, то Вих. № 03/10 від 07 березня 2023 року, а за відсутності відповіді повторно 11 березня 2023 року надіслав клопотання керівнику Окружної прокуратури міста Суми з вимогами: в строк до 13 березня 2023 року надати на його електронну пошту завірені належним чином: 1. копію постанови слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013, 2. витяг з ЄРДР встановленого зразку станом на 07 березня 2023 року, 3. копію всіх процесуальних рішень Окружної прокуратури м. Суми стосовно кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013, 4. прийняті заходи на усунення підстав порушення наведеного законодавства та його прав потерпілого. 5. Звертє увагу на надання якісних копій, їх читабельність та розбірливість тексту. За порушенням ст. 220 КПК щодо строків виконання та не надання відповіді з відповідним обгрунтуванням та посиланням на чинне законодавство у строк до 13.3.2023р. на його електронну пошту за його знаходженням в евакуації за межами держави, звернуся із заявою про вчинення злочину та притягнення до кримінальної відповідальності. Відповіддю від 15.03.2023 №51-1826ВИХ-23 керівник Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_18 повідомив: У кримінальному провадженні №0000347 від 10.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, слідчим Сумського РУП ГУНП в Сумській області 18.10.2022 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження, копію якої надіслано на Вашу адресу. Також надав копію постанови слідчого СВ Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області лейтенант поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000347 від 10.01.2013. Інших його вимог не виконано, за чого він звернувся до Сумської обласної прокуратури та до САП про вчинений прокурором ОСОБА_19 злочин VII. За таких порушень тільки 15 березня 2023 року від керівника Окружної прокуратури міста Суми він отримав копію Постанови від 11.9.2021р слідчого СВ Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого лише ч. 1 ст. 382 КК України з тими самими порушеннями, за які вже було скасовано Ковпаківським та Зарічним судами аналогічні Постанови слідчих зокрема відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 Оскільки заява про злочин ОСОБА_20 подано за підстав невиконання рішення Зарічного суду саме в місті Суми, а також незаконне переміщення мололітнього через державний кордон, то згідно ст. 218 КПК за якою досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, вчиненний злочин в м. Суми та м. Києв ніяким чином не знаходиться під юрисдикцією Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, за чого досудове розслідування здійснено неналежним органом, а постанова слідчого ОСОБА_4 прийнята за межами наданих повноважень і підлягає скасуванню як незаконна. Крім того жодного спілкування чи допиту його як потерпрілого, слідчий ОСОБА_4 не здійснила, будь-яких слідчих дій не було проведено, а сама постанова по суті є копією недолікив за які вже були скасовані судом всі попередні постанови слідчих СУ ГУНП в Сумській області. Сама Постанова від 11.9.2021р слідчого ОСОБА_4 відверто сфальшована зважаючи на умисні пересмикування фактів, носить явно замовний характер та свідчить про наявність корупційних дій на користь громадянок ОСОБА_20 та ОСОБА_7 . А) Так не зважаючи на його заяву про здійснення кримінального злочину за ознаками: ч. 3 ст. 149 ККУ: Відповідальність за переміщення малолітнього чи неповнолітнього за цією статтею має наставати незалежно від того, чи вчинені такі дії з використанням обману, шантажу чи уразливого стану зазначених осіб або із застосуванням чи погрозою застосування насильства, використання службового становища, або особою, від якої потерпілий був у матеріальній чи іншій залежності. Дії винного, пов`язані з переміщення малолітнього через державний кордон України, повністю охоплюються ч. 1 ст. 149 і додаткової кваліфікації за ст. 332 не потребують. Злочин у його третій формі є закінченим з моменту переміщення людини через державний кордон України. Слідчий ОСОБА_4 не застосував Документ ВРУ 2539-VIII, чинний, поточна редакція - Прийняття від 06.09.2018: ЗАКОН УКРАЇНИ Про внесення зміни до статті 149 Кримінального кодексу України щодо приведення у відповідність з міжнародними стандартами (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2018, № 41, ст.321) Верховна Рада України постановляє: 1. Статтю 149 Кримінального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 25-26, ст. 131) викласти в такій редакції: "Стаття 149. Торгівля людьми 1. Торгівля людиною, а так само вербування, переміщення, переховування, передача або одержання людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням примусу, викрадення, обману, шантажу, матеріальної чи іншої залежності потерпілого, його уразливого стану або підкупу третьої особи, яка контролює потерпілого, для отримання згоди на його експлуатацію, - 3. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені щодо неповнолітнього його батьками, усиновителями, опікунами чи піклувальниками, або вчинені щодо малолітнього, або організованою групою, або поєднані з насильством, небезпечним для життя або здоров`я потерпілого чи його близьких, або з погрозою застосування такого насильства, або якщо вони спричинили тяжкі наслідки, -караються позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна Відповідальність за вербування, переміщення, переховування, передачу або одержання малолітнього чи неповнолітнього за цією статтею настає незалежно від того, чи вчинені такі дії з використанням примусу, викрадення, обману, шантажу чи уразливого стану зазначених осіб або із застосуванням чи погрозою застосування насильства, використання службового становища, або особою, від якої потерпілий був у матеріальній чи іншій залежності, або підкупу третьої особи, яка контролює потерпілого, для отримання її згоди на експлуатацію людини". Переміщення людини - це зміна її місця перебування шляхом перевезення та іншого переміщення її як через державний кордон України, так і в межах території України. При цьому дії винного, пов`язані з незаконним переміщенням людини через державний кордон України, потребують додаткової кваліфікації за ст. 332, а у випадках, коли для перетинання державного кордону були викрадені чи підроблені і використані завідомо підроблені документи, - ще й за відповідними частинами статей 357 і 358. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.08.2013 постанова слідчого ОСОБА_21 про закриття кримінального провадження скасована у зв`язку відмови від правової кваліфікації за ст. 149 КПК. Б) Також не здійснені слідчі дії та не застосовано висновок про підробку документу з кримінального провадження про притягнення до відповідальності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_22 за незаконного відповідного запису про оформлення заяви від ОСОБА_23 від 06.02.2007 р. на дозвіл виїзду сина ОСОБА_3 . Згідно з висновком експерта від 24.12.2019 №19/119/6-6/103е, підпис від імені ОСОБА_3 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_22 за №170 від 06.02.2007 виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. А 08.01.2007, за місяць до документу нотаріуса, ОСОБА_20 разом з сином ОСОБА_24 вже покинули територію України. Також не надано належної оцінки та не встановлено кваліфікацію про здійснення злочину за ч. 3 ст. 149 ККУ за попередньою змовою групою осіб у складі ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та приватного нотаріуса ОСОБА_22 . Порядок виїзду фізичних осіб, які не досягай шістнадцяти років за кордон, станом на 08.01.2007 здійснювався відповідно до ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, тобто лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними, закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57. В постанові слідчий ОСОБА_4 також зазначила: Документи, необхідні їй для виїзду з України вона також отримала від свого адвоката. В той же час адвокат пояснив про відсутність жоденого з нею спілкування За поясненнями, наданими суду Бергена 29.03.2019 про те, що ОСОБА_20 доручала підготовку документів для виїзду за кордон жінці, імені якої не пам`ятає, а та в свою чергу співпрацювала з юристами у м. Києві є припущеннями і не можуть бути враховані зважаючи що підготовка докуменгтів була в м. Києві за проживанням ОСОБА_20 в м. Суми. Посилання слідчого ОСОБА_4 що на відсутність умислу у ОСОБА_20 на виїзд до Норвегії з метою умисного невиконання рішення судів щодо порядку побачення ОСОБА_3 з сином вказує те, що шенгенська віза для неї та дитини були дійсні протягом 90 днів, тобто 07.01.2007 до 06.04.2007. Посвідку на проживання у Нормегії разом з сином вона отримала у зв`язку з навчанням, а лише у 2011 році отримала громадянство Норвегії вказує саме на невиконання ОСОБА_20 судового рішення щодо порядку його спілкування з сином, а не надання правоохоронним органам дійсного місця перебування є доказом уникнення від віконання судового рішення про передачу сина йому та уникнення відповідальності за вчинений злочин. А посилання слідчого ОСОБА_4 що «на відсутність умислу ОСОБА_20 на незаконний вивіз сина ОСОБА_24 до Норвегії та на умисне не виконання рішень судів про доступ ОСОБА_3 до сина вказує і не спростована зібраними матеріалами провадження обставина, щодо підготовки документів для виїзду за кордон за дорученням ОСОБА_20 іншою особою. В тому числі і заяви від імені ОСОБА_3 від 06.02.2007, посвідченої нотаріусом ОСОБА_22 , відповідно до якої ОСОБА_3 надає свою згоду на виїзд до Норвегії на постійне проживання свого неповнолітнього сина ОСОБА_24 , а також про відсутність невиконаних ОСОБА_20 обов`язків і майнових зобов`язань. В той же час, факт обізнаності ОСОБА_20 про не справжність підпису ОСОБА_3 у зазначеній заяві підтвердити не представилось за можливе, а матеріали за цим фактом за №0000229 а ч.2 ст.358 КК України виділені в окреме провадження та спрямовані прокурором за місцем вчинення правопорушення до правоохоронних органів м. Києва для подальшого розслідування» свідчить про замовність такого висновку та неналежне виконання службовою особою правоохоронного органу своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, умисне використання саме слідчим ОСОБА_4 службового становища всупереч інтересам служб, з метою одержання неправомірної вигоди для третіх осіб та звільнення їх від відповідальності за вчинені злочини, що спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_3 , що містять ознаки злочину В) Також взагалі не йдеться в постанові та не встановлено про порушення головного управління юстиції в Сумській області за бездіяльності якого втрачено його право на безкоштовного адвоката в Норвегії, як підстав порушення його права потерпілого на судовий захист про що встановлено старшим слідчим СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_26 . Слідчим ОСОБА_4 взагалі «забуто» про скасування судом у справі №591/7447/17 ще і постанови від 15.11.2021р слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 Г) В матеріалах справи взагалі не розглянуто наявне судове рішення яке набрало законної сили та яким Зарічний районний суд м. Суми 5 липня 2006 року у справі № 2-2280/2006 рік визначив час та місце побачень ОСОБА_3 з сином ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке не виконує відповідач ОСОБА_20 , що була обізнана з цим рішенням, подавала апеляцію, яку було відхилено. Це рішення ОСОБА_20 взагалі не виконала, за чяого і було сина передано йому. Також слідчий ОСОБА_4 зазначає в постанові: У подальшому 05.07. 2006 та 10.10.2006 винесено рішення, якими встановлено порядок участі ОСОБА_27 у вихованні сина через те, що у рішенні виконавчого комітету Сумської міської ради не було зазначено місця таких побачень. Вказані обставини можуть свідчити про відсутність умислу ОСОБА_20 також і на умисне невиконання вищевказаних рішень суду, які набрали законної сили. А те що протиправне переміщення мололітнього за кордон є невиконанням судового рішення про його побачення з сином слідчий ОСОБА_4 не вбачає, що свідчить про замовність та протиправність дій слідчого ОСОБА_4 . А оскільки посилання слідчого ОСОБА_4 в постанові про закриття йдеться тільки на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15.03.2007 про передачу від ОСОБА_20 йому сина для подальшого проживання, то і висновок щодо невиконання НЕВИЗНАЧЕНОГО рішення суду не вказує підстави такого рішення слідчого ОСОБА_4 : Так, проведеними у ході досудового розслідування слідчими діями не вдалось встановити підтвердження факту невиконання рішення суду від ЯКОГО ????? ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , державного виконавця ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 . Отже, підсумовуючи вищевказане, аналізуючи наявні дані отримані в ході здійснення досудового розслідування, будь-яких фактів, які б можна було використати як доказ та які б вказували чи прямо свідчили про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України не встановлено. А щодо злочину за ч. 3 ст. 149, 332, 357, 358. ККУ взагалі не визначено. За таких порушень протиправною постановою неналежного органу досудового розслідування з ознаками кримінального злочину та наявних корупційних дій зроблено незаконний висновок: Із метою недопущення подальшого безпідставного кримінального переслідування керуючись ст.ст. 11, 40, 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 - закрити, у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та державного виконавця ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. За таких підстав слідчий ОСОБА_4 не виконав вимоги ухвал Зарічного районного суду у справі № 591/7447/17 про усунення наявних недоліків кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 Слідчий ОСОБА_4 імператив ст. 535 КПК не виконав, повідомлення про виконання Ухвали від 25 серпня 2021 року у справі № 591/7447/17про судовий контроль не надав, що свідчить про не виконання особою правоохоронного органу вимог ст. 129-1 Конституції за яким судове рішення що набрало законної сили є обов`язковим до виконання., що вказує на свідоме і умисне порушення слідчим ОСОБА_4 чинного законодавства, та наявність ознаків злочину за ч. 2 ст. 382 ККУ. Всупереч наведеному слідчий ОСОБА_4 та процесуальний керівник досудового розслідування не встановлений прокурор окружної прокуратури м. Суми наведених вимог КПК не виконали, що надало можливість слідчому ПОВТОРНОГО прийняття постанови без відповідного обґрунтування, без проведення слідчих дій та не встановлених доказів, без з`ясування причин і наслідків вчиненого злочину, без обґрунтування висновків належними, допустимими доказами, вчинивши дії та бездіяльність що містять ознаки злочину за ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч, 2 ст. 366, ст. 382 ККУ вчиненого посадовими особами правоохоронного органу при здійсненні своїх повноважень. При винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий ОСОБА_4 , зловживаючи службовим становищем, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе а також фізичних осіб ОСОБА_20 та ОСОБА_25 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_22 , а також Головного управління юстиції в Сумській області, всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадянина ОСОБА_3 всупереч вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення, за бездіяльності керівника окружної прокуратури м. Суми прокурора ОСОБА_29 та не встановленого процесуального керівника умисно сфальшував постанову від 18.10.2022р. з протиправним умислом звільнити від відповідальності винних осіб. За вищенаведеними порушеннями постанова від 18.10.2022р. слідчого ОСОБА_4 є передчасною, незаконною, упередженою та сфальшованою та свідчить про невиконання судового рішення Ухвал у справі № 591/7447/17 слідчих суддів Зарічного районного суду про усунення недоліків та встановлення судового контролю а також про вчинення злочину посадовою особою ненолежного правоохоронного органу Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенантом поліції слідчим ОСОБА_4 та невиконання процесуального обовзку керівником досудового розслідування прокурором окружної прокуратури м. Суми та її керівником ОСОБА_19 , а також про відсутність організації досудового розслідування начальником слідчого управління СУ ГУНП в Сумській області та безпідставність передачі справи всупереч ст. 218 КПК для досудового розслідування керівником Сумської обласної прокуратури до неналежного органу досудового розслідування. VIII. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст.2, 9, 284 КПК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. У відповідності з вимогами п.2 ч.5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необгрунтованого рішення про закриття кримінального провадження. Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді. З огляду на викладене, всупереч ч. 2 ст. 93 КПК України слідчим неналежного органу досудового розслідування незаконно і не не в повному обсязі зібрано, перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно і підлягає скасуванню. Бездоказові припущення слідчого про те, що попередньо проведені іншими слідчими у кримінальному провадженні слідчі дії доводять відсутність події кримінального правопорушення, спростовують висновки досудового розслідування слідчого ОСОБА_4 .. Як свідчить позиція Європейського Суду у справі №41/74 Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності, тобто на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Із цього приводу Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України відокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави до яких, зокрема, належать пенсіонери. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Але слідчим ОСОБА_4 не було зазначено у постанові наступні питання: 1. Слідчий у резолютивній частині постанови послався на ч. 1 ст. 284 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. А отже під складом кримінального правопорушення у ч. 1 ст. 284 КПК України слід розуміти склад злочину. - сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Але слідчий не наводить жодної із цих ознак у мотивувальній частині постанови. Аби говорити про відсутність складу злочину, треба конкретно називати, якого саме елементу складу злочину немає. Постанова від 18.10.2022р. взагалі не містять доказу виконання посадовими особами правоохоронних органів Сумської області вимог ч. 2 ст. 9 КПК України за якою прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, ст. 36, 39 КПК, а також слідчим ОСОБА_4 ст. 40 КПК, що вказує на свідоме і умисне порушення вимог чинного законодавства за чого висновок слідчого ОСОБА_4 протирічить зазначеним вимогам КПК України, є незаконним, свідчить про відверте фальшування матеріалів постанови. 2. Постанова слідчого складається в т.ч. з: мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Описово-мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження не містить стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент закриття кримінального провадження; належну правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, підстави й мотивування її закриття. У цій частині постанови не дається обґрунтування прийнятого рішення про закриття кримінального провадження. В описовій частині не викладаються сутність та зміст підозри, підстави закриття кримінальної справи та докази, що їх підтверджують, завдану скаржнику шкоду та її відшкодування. За відсутності підстав для закриття кримінального провадження не наводяться посилання на статті КПК України, КК України або іншого закону, які передбачають складання постанови та вказані підстави її закриття. Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, але в матеріалах справи відсутні будь - які відомості щодо проведення слідчих дій та виконання слідчим ОСОБА_4 вимог ст. 40 КПК про особисто проведені слідчі дії. Як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження, в ній відсутні відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. А мотиви прийняття постанови слідчого ОСОБА_4 про відсутність у діях ОСОБА_20 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України судового рішення з передачі йому сина, протирічать зазначеній в заяві про злочин кваліфікації передбаченого за ознаками ст. 382 ККУ: невиконання судового рішення щодо порядку побачення з дитиною, що набрало законної сили, а заявлена ним правова кваліфікація за ч. 1 ст. 149 ККУ не містить посилань на підстави висновку згідно положення КПК і тому є окремою думкою слідчого та наслідками особистого тлумачення чинного законодавства слідчим неналежного органу досудового розслідування, що є привласненням повноважень Конституційного Суду України, за чого висновки постанови не ґрунтуються на доказах і є ПРИПУЩЕННЯМИ, чим порушено ст. 62 Конституції України. Висновок слідчого ОСОБА_4 протирічить зазначеним вимогам КПК України та є незаконним оскільки ст. 19 Конституції покладає на слідчого обов`язок діяти у відповідності та у спосіб визначеними законами та зокрема Постанови Верховної Ради України про ЗАСАДИ державної політики України в галузі прав людини за якою основним принципом державної політики в галузі прав людини є: забезпечення верховенства прав і основних свобод людини у відносинах з державою, Відповідно слідчим не було зазначено у постанові наступні питання: 1. відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття цієї постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посиланням на положення КПК; 2. в порядку ст. 55 КПК України про завдану шкоду потерпілому ОСОБА_3 з метою забезпечення прав, як учасника кримінального провадження. 3. правильну кваліфікацію діянь в т. ч. за ознаками злочину, передбаченого: ч. 1 ст. 149 ККУ, ч. 2 ст. 364 ККУ; ч. 2 ст. 366 ККУ; ч. 1 ст. 382 ККУ: невиконання судового рішення що набрало законної сили, 4. Питання про перекваліфікацію кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 що взагалі не вирішено слідчим та свідомо не зазначено що свідчить про намір звільнення від відповідальності шляхом введення в оману слідчого судді. З матеріалів кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 вбачається, що його порушено з підстав не тільки за невиконання судового рішення яке набрало законної сили яким було встановлено порядок побачень з його сином, невиконанням яких безпідставно протягом 15 років порушуються конституційні права ОСОБА_3 на участь у вихованні дитини, що суперечить вимогам Конституції України за якою права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, але за головного саме за протиправного тайного переміщення малолітньої дитини за кордон, незаконного його там утримування, утаємничення місця знаходження від суду, яким накладено обовязок на ОСОБА_20 , правоохоронних органів та ДВС України, та зміни призвища ОСОБА_82 на ОСОБА_82. Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Вважає, що слідчий ОСОБА_4 всупереч наведених вимог, не забезпечив, ні ефективного розслідування у кримінальному провадженні № 0000347 від 10.01.2013 ні дотримання вимог КПК, а проведене неналежним органом досудового розслідування досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним, а навпаки свідчить про фальшування матеріалів та введення суду в оману. Слідчий ОСОБА_4 також допустив порушення процесуальних норм за КПКУ, жодного разу його не допитав, не встановив спричинення матеріальної шкоди, не взяв до уваги його заяви про проведення слідчих дій, не виконав вимог КПК, не провів перевірки за всіма наявними заявами про злочини, а висновок зробив за відсутності належних доказів. Тобто слідчий ОСОБА_4 не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події злочину, а також усіх необхідних процесуальних дій, чим порушив ст. 40 КПКУ за якою слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. та уповноважений проводити слідчі дії. Таким чином за наявних матеріалів що вказують на порушення слідчого ОСОБА_4 та наявність в його діях ознаків злочину, постанова слідчого ОСОБА_4 від 18.10.2022р. про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення є: передчасною, оскільки не встановлено навіть за наявними матеріалами результатів досудового слідства щодо порушень ОСОБА_20 вимог чинного законодавства, незаконною, за наявних доказів та судових рішень щодо вчинених порушень саме слідчим неналежного органу досудового розслідування ОСОБА_4 , за чого продовжуються порушення конституційних прав ОСОБА_3 , упередженою за наведеними порушеннями слідчим неналежного органу досудового розслідування ОСОБА_4 та протиправною спробою відвести ОСОБА_20 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за злочин скоєний групою осіб за попередньою змовою відносно малолітньої особи чим продовжено завдання йому значної шкоди на протязі 16 років. Згідно правових приписів ч. 1 ст. 303 КПК України про можливість оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження змушений подати цю скаргу. Завданнями кримінального провадження є забезпечення в т.ч. швидкого повного та неупередженого розслідування з додержанням принципу верховенства права та застосуванням і урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Згідно КПК Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, відповідно до загальних засад кримінального провадження яким є в т.ч. забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Згідно ст.303 КПК України, дії слідчого можуть бути оскаржені до суду під час досудового розслідування справи згідно функцій правової держави та її утвердження як такої що полягає саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді. Вважає, що обставини кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 є аналогічними до встановленого висновку ЄСПЛ у справі щодо неналежної роботи органів прокуратури, які не забезпечили проведення своєчасного та ефективного досудового розслідування чим не виконали імператив ст. 2 КПК: рішенням Європейського Суду з прав людини від 22 лютого 2005 р. у справі «Новоселецький проти України» вказано, за п. 111 прокуратура є державним органом правової держави, діяльність якого сприяє здійсненню правосуддя, і у випадку недотримання зобов`язань, покладених на цей орган, прав, гарантованих Конвенцією, були б позбавлені їх "конкретного та ефективного" сенсу. Одне з таких зобов`язань передбачає те, що сторона, яка постраждала, може сподіватись на уважний та ретельний розгляд її скарг. п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту. За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 6 КАС шляхом її використання застосовується правило про пріоритет норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням. З цього погляду показовим є остаточне рішення Європейського суду з прав людини в справі «Щокін проти України», в якому Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції: в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування. Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними Рішенням від 28 квітня 2009 року № 9-рп/2009 Конституційний Суд України, зробив концептуальне застереження органам державної влади про те, що невиконання державою своїх зобов`язань призводить до порушення принципів правової держави, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави (абз. 5 п. 5 мотивувальної частини). Рішенням Конституційного Суду України № 19-рп від 14.12.2011вирішив: права та свободи, гарантовані Конвенцією, мають захищатися передусім на національному рівні, право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до ч.2 ст.64 Конституції не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану, а недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади. Ст.55 Конституції як норм прямої дії якою «кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб». Крім порушення наведених рішень Європейського Суду, прокурори допустили порушення Закону України «Про основи національної безпеки України» який визначає на сучасному етапі основними реальними та потенційними загрозами національній безпеці України, стабільності в суспільстві у внутрішньополітичній сфері порушення Конституції і законів України, прав і свобод людини і громадянина що вбачається у діяльності ГУНП, прокуратур Сумської області. Відсутність дієвого контролю за рішеннями та діями слідчих та ігнорування прокурорами принципів організації і діяльності прокуратури, привело до не виконання посадовими особами правоохоронного органу ст. 3, 8,19. 64, 68,129-1,131-1 Конституції, вимог Закону України «Про прокуратуру» та «Про Національну поліцію», ст. 28, 36, 39, 40, КПК за безконтрольності та неефективного керівництва підлеглими при здійснені нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування. ВССУ листом від 09.11.2012 № 1640/0/4-12 (Документ ВРУ v1640740-12), з метою однакового застосування всіма судами загальної юрисдикції кримінального процесуального законодавства та уникнення неоднозначного тлумачення норм права судам слід звернути увагу на наступне: У статті 220 КПК імперативно встановлено триденний строк для розгляду скарги, за результатом якого може бути прийнято одне із таких рішень: 1) про задоволення скарги та надання відповідному слідчому, прокурору обов`язкових для виконання вказівок щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. У цьому випадку прокурор вищого рівня у відповідному рішенні повинен: а) зазначити, які процесуальні дії або які процесуальні рішення має вчинити прокурор; б) встановити конкретні строки, в межах яких прокурор зобов`язаний вчинити ці дії або прийняти відповідне рішення; 2) про відмову в задоволенні скарги, винести вмотивовану постанову, копія якої вручити особі, яка заявила клопотання, якщо прокурором вищого рівня буде встановлено, що розумні строки не було порушено. За ст.. 110 КПК процесуальними рішеннями є всі рішення слідчого, прокурора, які приймаються у формі постанови, прийнятої в межах компетенції згідно із законом. Жодного процесуального рішення у відповідності до імперативних вимог чинного акту ВРУ - Документу v1640740-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», по цей час в т.ч. щодо підстав направлення справи нижчому неналежному органу досудового розслідування йому не надано, що вказує на неодноразове умисне невиконання керівниками прокуратур та ГУНП в Сумській області імперативних вимог Закону України v1640740-12, «Про прокуратуру», «Про національну поліцію», ст.. 3, 8, 19, 55, 56, 68, 129-1, 131-1 Конституції, ст. 9, 25, 36, 39, 218, 219, 220, 535 КПК. За методом правового регулювання Імперативна норма - виражає у категоричних розпорядженнях держави чітко позначені дії і не допускають ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єктів. Конституція України та чинне законодавство не передбачає можливості будь - якого органу державної влади відмовитися виконувати положення закону, який набув чинності. Керівниками прокуратур та ГУНП в Сумській області за безпідставним залученням неналежного органу досудового розслідування та безконтрольності за діями та рішеннями слідчого ОСОБА_4 також порушено Закон України «Про основи національної безпеки України» який визначає на сучасному етапі основними реальними та потенційними загрозами національній безпеці України, стабільності в суспільстві у внутрішньополітичній сфері порушення Конституції і законів України, прав і свобод людини і громадянина що також вбачається у діяльності керівників прокуратур та ГУНП в Сумській області. Слідчий ОСОБА_4 , по цей час не виконав вимоги ст. 129-1 за яким судове рішення що набрало законної сили є обов`язковим до виконання., що вказує на свідоме і умисне порушення ним особисто вимог чинного законодавства, та наявність ознаків злочину за ч. 2 ст. 366 ККУ, за чого постанова слідчого ОСОБА_4 від 18.10.2022р. в порушення вимог ст. 62 Конституції ґрунтується на припущеннях, та спробі тлумачення законодавства, протирічить вимогам КПК та Конституції України також свідчить про невиконанням обов`язку слідчого за ст. 40 КПК є незаконною. Тому встановленням судом свідомого і умисного порушення слідчим ОСОБА_4 вимог чинного законодавства за наявності ознаків вчиненого ОСОБА_20 злочину за ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 382 ККУ, та скасування постанови від 18.10.2022р. слідчого ОСОБА_4 у кримінальному провадженню № 0000347 від 10.01.2013 сприятиме захисту порушеного права та буде ефективним засобом, направленим на посилення відповідальності слідчого та заходом процесуального контролю за досудовим розслідуванням у КП, що також сприятиме укріпленню авторитету Держави. Подія злочину (подія кримінального правопорушення) - це діяння особи, вчинення якого заборонено законом і яке законодавцем визнається злочином (кримінальним правопорушенням). Отже, подія злочину - це вчинення особою діяння, яке має ознаки злочину. В найбільш узагальненому визначенні подія злочину - це вчинення злочину. Враховуючи (виходячи з того), що: 1) законодавець виділяє відсутність події злочину і відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (складу злочину), а також невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливостей їх отримати як самостійні підстави закриття кримінального провадження, тобто вважає, що ці підстави мають різний зміст; 2) спосіб, знаряддя, засоби вчинення злочину і, частково, місце, час та обстановка, ситуація вчинення злочину, які, здебільшого, називають факультативними ознаками об`єктивної сторони складу злочину, є ознаками самого діяння як феномена, факту, явища об`єктивної дійсності, який державою визначається як небажаний, шкідливий, небезпечний для суспільства, наявність вчинення якого має тягти кримінальну відповідальність, є підстави стверджувати, що подія злочину відсутня у разі: 1) відсутності діяння у кримінально-правовому значенні (розумінні), в тому числі і у разі відсутності наслідків, які законодавцем визначені як обов`язкова ознака складу злочину; 2) відсутності суспільної небезпечності діяння, яке містить склад злочину (ознаки складу злочину); 3) відсутності у вчиненому діянні складу конкретного злочину. Не може бути події злочину при відсутності в діянні особи складу злочину. Таким чином, відсутність у діянні особи складу злочину означає одночасно і відсутність події злочину. Підставою для закриття кримінального провадження законодавець називає відсутність саме події злочину, а не відсутність якогось явища, якогось факту, якоїсь дії. При цьому мається на увазі (йдеться) про відсутність події конкретного, певного злочину в діях особи, а не про відсутність події злочину взагалі. Певна поведінка, певна дія особи стає подією злочину (оцінюється, кваліфікується як злочин) за умови, що вона не тільки містить ознаки певного, конкретного складу злочину, передбаченого ККУ, а й характеризується такою ознакою злочину як суспільна небезпечність. Принципово важливим є те, що у законодавчому визначенні підстави кримінальної відповідальності у частині 2 статті 2 Кримінального кодексу зазначається, що такою є не просто вчинення особою діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а що вчинене діяння має бути суспільно небезпечним у значенні, в якому це поняття вживається у ч. 1 ст. 11 КК з урахуванням положення (обмеження), зазначеного у ч. 2 ст. 11 КК. Це дає підстави стверджувати, що підставою кримінальної відповідальності можна вважати: 1) вчинення особою діяння, яке є злочином; 2) вчинення особою діяння, яке має бути кваліфіковане як таке, що є подією злочину; 3) наявність у вчиненому діянні події злочину. Отже, в кримінально-правовому розумінні подія кримінального правопо-рушення (злочину) (певного, конкретного) - це вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення (злочину). По суті, подія злочину, а не склад злочину є підставою кримінальної відповідальності, оскільки, як зазначалось, діяння, яке містить (формально і фактично) склад злочину, може бути вчинене за наявності якоїсь із обставин, що виключають злочинність діяння, в тому числі може бути малозначним. За невиконанням керівниками СУ ГУНП в Сумській області та Сумської обласної прокуратури імперативних вимог норми прямої дії ст. 19 Конституції України, ст. 28, 36, 39, 40, 218, 220 КПК, Законів Про прокуратуру, Про національну поліцію, та зважаючи на 10-РІЧНУ бездіяльність прокуратури Сумської області, СУ ГУНП у Сумській області у досудовому розслідуванні № 0000347 від 10.01.2013 та завдання ПОТЕРПІЛОМУ моральної шкоди з урахуванням попередніх рішень слідчих, прокурорів та суду щодо не усунення наведених порушень та бездіяльності слідчого відділу Сумського РУП ГУНП в Сумській області, а також відсутності контролю за його діяльністю з боку керівництва Головного управління Національної поліції України в Сумській області, та прокуратури Сумської області та окружної прокуратури м. Суми, за вищенаведеним та за ст. 307 КПК просив:

1. Поновити за необхідності строк звернення зі скаргою, оскільки за його перебуванням в евакуації за межами держави та умисною бездіяльністю слідчого ОСОБА_4 він тільки 15 березня 2023р. отримав від окружної прокуратури м. Суми постанову від 18.10.2022р. про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013.

2. Скасувати рішення Сумської обласної прокуратури про передачу матеріалів кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 до окружної прокуратури м. Суми за порушення імперативних вимог: ст. 36, 218 КПК, ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів про застосування норми права, викладений у висновках постанов Верховного Суду, є обов`язковим для застосування судами і всіма суб`єктами владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. невиконання Висновку Постанови від 14 квітня 2020 року Верховного Суду, яка набрала законної сили: Підслідність кримінальних проваджень визначається виключно кримінальним процесуальним законом, а саме ст. 216, 218 КПК, а ч. 5 ст. 36 КПК застосовується лише у випадку здійснення досудового розслідування органом, визначеним у ст. 216, 218 КПК.

3. Зобов`язати керівника Сумської обласної прокуратури вчинити певні дії: > за імперативними вимогами ст. 218 КПК та повноваженнями ч. 5 ст. 36 КПК, > ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, > висновку Постанови від 14 квітня 2020 року Верховного Суду, повернути матеріали кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 до належного органу досудового розслідування: ГУНП в Сумській області або СУ ГУНП України, > повідомити про прийняті заходи за отриманням додаткових пояснень щодо вчинених порушень з ознаками злочину ОСОБА_20 що надані керівнику Сумської обласної прокуратури його листом Вих. 02/11 від 08 лютого 2023 року.

4. Скасувати як незаконну та сфальшовану постанову неналежного органу досудового розслідування Сумського РУП ГУНП в Сумській області слідчого ОСОБА_4 від 18.10.2022р. про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 за порушенням норми прямої дії ст. 19 Конституції України, ст. 218 КПК, а також за бездіяльність та фальшування слідчим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000347 від 10.01.2013 року за невиконання вимог ст. 2, 40 КПК, а також наведених Ухвал слідчих судді Зарічного районного суду у справі № 591/7447/17 в т.ч. про встановлення судового контролю, з ознаками злочину та корупційних дій слідчого ОСОБА_4 ..

5. Скасувати всі процесуальні рішення Сумської обласної прокуратури, окружної прокуратури м. Суми, ГУНП в Сумській області, щодо передання матеріалів кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 до неналежного органу досудового розслідування Сумського РУП ГУНП.

6. Витребувати від всіх відповідачів всі процесуальні документи що стосуються передачи справи до Сумського РУП ГУНП в Сумській області, зокрема всі наявні матеріали кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 та дослідити відповідність його стану у встановленому порядку, передбаченому КПК та чинним законодавством в т.ч. наявність всіх обовязкових процесуальних документів процесуального керівництва та керівника органу длосудового розслідування, наявність та виконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора - процесуального керівника, начальника СВ, наданих у порядку, передбаченому КПК зокрема на дотримання розумних строків досудового розслідування.

7. Зобов`язати керівника окружної прокуратури м. Суми вчинити певні дії - негайно, до початку судового засідання виконати вимоги його заяв Вих. № 03/10 від 07 березня 2023 року та ПОВТОРНО від 11 березня 2023 року та надати завірені копії відповідних документів на його електронну пошту: > Повну копію витягу з ЄРДР станом на день її надання, > Доручення на проведення досудового розслідування. > Постанови про призначення процесуальних керівників

8. ПОВТОРНО зобов`язати вчинити певну дію керівника СУ ГУНП в Сумській області, що здійснювало слідство кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013: виконати у строки визначені ст. 535 КПК в повному обсязі вимоги Ухвали від 25 серпня 2021 року у справі № 591/7447/17 слідчого судді Зарічного районного суду про виконання вимог встановленого судового контролю.

9. Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у повній відповідності до: > норми прямої дії статті 129-1 Конституції України про обов`язковість виконання судового рішення, яке набрало законної сили, > норми прямої дії статті 131-1 Конституції України про повноваження прокурора, > імперативних вимог статті 535 КПК за якою судове рішення, що набрало законної сили, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили. Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Додаток. Додаткові пояснення щодо вчинених порушень з ознаками злочину ОСОБА_20 надані керівнику Сумської обласної прокуратури Вих. 02/11 від 08 лютого 2023 року. Матеріали переписки з органами досудового розслідування Копія постанови слідчого ОСОБА_4 . Потерпілий, підпис, « ОСОБА_3 » (вхідний № ЕП-3750/23 від 21.03.2023 року) (а. п. 1-11) .

Із змісту постанови про закриття кримінального провадження від 18.10.2022 року вбачається, що слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенант поліції ОСОБА_4 , розглянувши матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 року за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 382 КК України, встановила наступне. У провадженні СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 року за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 382 КК України. Підслідність у вказаному кримінальному провадженні 11.02.2022 року було визначено за Сумський РУП ГУНП в Сумській області. Досудовим розслідуванням було встановлено наступне. До Сумського МВ УМВС України в Сумській області 10.01.2013 року надійшла заява ОСОБА_3 , в якій він просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, та притягти до відповідальності за вчинення цього злочину ОСОБА_20 та її матір ОСОБА_7 . У своїй заяві від 29.12.2012 року ОСОБА_3 зазначає про те, що 04.03.2005 року шлюб між ним та ОСОБА_20 було розірвано. Зарічним районним судом м. Суми 15.03.2007 року було прийнято рішення про передачу заявнику для проживання його малолітнього сина ОСОБА_23 , 2003 року народження. У подальшому йому стало відомо про те, що 08.01.2007 року о 14 годині 57 хвилин ОСОБА_20 разом з їх сином ОСОБА_23 пройшли паспортний контроль в аеропорту "Бориспіль" та покинули територію України. При цьому, заявник вказує на те, що дозволу на виїзд дитини за кордон він не надавав. На підставі зазначеної заяви, 10.03.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 були внесені відомості за ч. 3 ст. 149 КК України. Постановою слідчого СВ Сумського ВМ УМВС України в Сумській області ОСОБА_21 від 30.03.2013 року кримінальне провадження було перекваліфіковано з ч. 3 ст. 149 КК України на ч. 1 ст. 382 КК України. На підставі рапорту слідчого СВ Сумського ВМ УМВС України в Сумській області ОСОБА_21 05.01.2015 року було розпочато досудове розслідування кримінального впровадження № 000063 за ч. 2 ст. 146 КК України за фактом викрадення малолітнього ОСОБА_23 , 2003 року народження. Зазначені кримінальні провадження 05.01.2015 року були об`єднані із присвоєним загальним № 0000347. Слідчим СВ Сумського MB УМВС України в Сумській області ОСОБА_21 02.07.2013 року кримінальне провадження за ч. 1 ст. 382 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Підставою для закриття стало відсутність доказів того, що ОСОБА_20 була ознайомлена з заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми та умисно не бажала його виконувати. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.08.2013 року постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована у зв`язку з тим, що в постанові про зміну правової кваліфікації від 30.03.2013 року слідчим не було зазначено про те, дії якої саме особи було перекваліфіковано, а в постанові про закриття кримінального провадження від 02.07.2013 року не зазначено осіб, у діях яких відсутній склад злочину. Слідчим СУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_30 30.04.2015 року кримінальне провадження за ч. 1 ст. 382 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Підставою закриття стало відсутність доказів того, що ОСОБА_20 була ознайомлена з заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми, оскільки перебувала за межами України. Слідчим СУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_30 16.01.2017 року кримінальне провадження за ч. 3 ст. 149 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Підставою закриття стало відсутність будь-яких обставин, що давали б підстави вважати та які б вказували на те, що ОСОБА_25 передала свого сина ОСОБА_3 та перемістила його через державний кордон України з метою експлуатації. Постановою заступника прокурора Сумської області від 09.02.2017 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 16.01.2017 року було скасовано як незаконну. Старшим слідчим СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_26 28.12.2019 року кримінальне провадження за ч. 3 ст. 149 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Підставою закриття стало відсутність будь-яких обставин, що давали б підстави вважати та які б вказували на те, що ОСОБА_25 передала свого сина ОСОБА_3 іншій особі та перемістила його через державний кордон України з метою експлуатації. Слідчим СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 31.03.2021 року кримінальне провадження за ч. 1 ст. 382 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 284 КПК України. Підставою закриття стало відсутність доказів того, що ОСОБА_20 була ознайомлена з заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми, оскільки перебувала за межами України. Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.04.2021 року постанову слідчого ОСОБА_6 було скасовано та було зазначено про необхідність допитати ОСОБА_3 і ОСОБА_7 . Слідчим СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 11.09.2021 року кримінальне провадження за ч. 1 ст. 382 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Підставою закриття стало відсутність в діянні ОСОБА_31 , ОСОБА_7 та державного виконавця ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, а саме: суб`єктивної сторони у виді прямого умислу, а також складу іншого кримінального правопорушення, в тому числі, передбаченого ст. 149 КК України. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27.09.2021 року постанову слідчого ОСОБА_8 було скасовано та було зазначено про необхідність допитати ОСОБА_3 . Проведеним досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні було встановлено наступне. Оцінюючи наявні у справі документи необхідно зазначити про те, що відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2005 року про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання дитини за позовом ОСОБА_20 до ОСОБА_3 , дитину ОСОБА_23 2003, року народження, суд вирішив залишити на утриманні матері, взявши до уваги факт заподіяння відповідачем в ході сварок легких тілесних ушкоджень матері дитини - позивачці. Зарічним районним судом м. Суми 05.07.2006 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_20 було встановлено час та місце побачень позивача з сином ОСОБА_24 . Відповідно до рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області справа № 22ц-1273 від 10.10.2006 року було змінено рішення суду першої інстанції та було визначено час і місце побачень ОСОБА_3 з сином ОСОБА_23 таким чином: щопонеділка та щосереди, коли син відвідує дитячий садок, батько має право забирати його з дитячого садка о 16 годині 00 хвилин та приводити дитину у ті ж дні о 19 годині 00 хвилин за місцем проживання матері ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_1 . Щоп`ятниці батько має право забирати сина з дитячого садка о 16 годині 00 хвилин з можливістю відвідування дитиною батька за місцем його проживання і ночувати там та приводити дитину наступного дня суботи о 17 годині 00 хвилин за місцем проживання матері. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15.03.2007 року було вирішено передати малолітнього сина ОСОБА_23 , 2003 року народження, для проживання з батьком ОСОБА_3 . Підставою для цього стало невиконання ОСОБА_20 рішення Сумської міської ради від 26.07.2005 року № 426 про встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні свого сина ОСОБА_24 та рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10.07.2006 року та апеляційного суду Сумської області від 10.10.2006 року. Під час досудового розслідування було здійснено тимчасовий доступ до матеріалів судової справи № 2-902/07 від 15.03.2007 року для встановлення факту направлення та отримання рішення суду про передачу дитини ОСОБА_3 відповідачкою ОСОБА_20 . За результатами тимчасового доступу було встановлено, що суддею ОСОБА_32 листом-повідомленням надсилалась копія рішення ОСОБА_20 , проте відмітки про його отримання чи ознайомлення з його змістом у справі відсутні. Разом з тим було встановлено, що на виконанні у державного виконавця ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 перебувало виконавче провадження № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 2-902/7 від 15.03.2007 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми про передачу малолітнього ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проживання з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . У день надходження виконавчого листа, 10.01.2012 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої були направлені сторонам для відома та виконання. 17.01.2012 року, 22.02.2012 року, 27.03.2012 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , для вчинення виконавчих дій, а саме: для передачі малолітнього ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проживання з батьком ОСОБА_3 та було встановлено, що на дзвінок до кв. АДРЕСА_3 двері ніхто не відчинив, про що було складено акт в присутності понятих. Зі слів сусідки ОСОБА_33 , яка проживає в кв. АДРЕСА_4 стало відомо про те, що ОСОБА_20 та ОСОБА_23 в АДРЕСА_3 не проживають понад три роки. Де в даний час проживає ОСОБА_20 та ОСОБА_23 сусідам невідомо. 27.03.2012 року з метою встановлення місця проживання ОСОБА_20 та ОСОБА_23 державним виконавцем були надіслані запити до адресного бюро в м. Суми. Згідно наданої відповіді з адресного бюро м. Суми від 29.03.2012 року ОСОБА_20 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але вибула, 17.01.2007 року за рішенням суду. Згідно наданої відповіді з адресного бюро м. Суми від 02.04.2012 року ОСОБА_23 зареєстрованим не значиться. 29.03.2012 року державним виконавцем, керуючись ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" , було винесено подання про розшук ОСОБА_20 , яке було направлено до Зарічного районного суду м. Суми. 02.04.2012 року державним виконавцем, керуючись ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" , було винесено подання про розшук ОСОБА_23 , яке було направлено до Зарічного районного суду м. Суми. Зарічним районним судом м. Суми 08.05.2012 року винесено ухвалу № 1805/5200/2012 про розшук ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 14.05.2012 року державний виконавець, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" , виніс постанову про зупинення виконавчого провадження, копії якої було направлено сторонам до відома. 15.05.2013 року державним виконавцем було направлено запит на адресу Сумського MB УМВС України в Сумській області з проханням повідомити про те, чи перебуває ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розшуку та чи були заведені на них розшукові справи. 11.07.2013 року на адресу ВДВС Сумського МУЮ надійшла відповідь Сумського MB УМВС України в Сумській області, з якої вбачається, що ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в даний час в розшуку не перебувають. 25.07.2013 року державним виконавцем було направлено лист до Зарічного районного суду м. Суми з вимогою повторно направити ухвалу у справі № 1805/5199/2012 про розшук ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ухвалу у справі № 1805/5200/2012 про розшук ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Сумського MB УМВС України в Сумській області для виконання. 26.07.2013 року Зарічним районним судом м. Суми повторно було направлено ухвалу у справі № 1805/5199/2012 про розшук ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для виконання до Сумського MB УМВС України в Сумській області. 29.07.2013 року Зарічним районним судом м. Суми повторно було направлено ухвалу у справі № 1805/5200/2012 про розшук ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для виконання до Сумського MB УМВС України в Сумській області. 30.04.2014 року до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції надійшов лист Сумського MB УМВС України в Сумській області, з якого вбачається, що в ході проведення розшукових заходів місцезнаходження дитини ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено. Відповідно до листа Укрбюро Інтерполу ОСОБА_23 , 2003 року народження, мешкає у Норвегії та є громадянином цієї країни. Відповідно до даних Укрбюро Інтерполу ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав у 2012 році паспорт громадянина Норвегії. 30.04.2014 року державний виконавець, керуючись п. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" , виніс постанову про поновлення виконавчого провадження № НОМЕР_7, копії якої направив сторонам виконавчого провадження. 30.04.2014 року відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції було направлено запит до Головного управління юстиції у Сумській області для роз`яснення щодо подальшого виконання відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції виконавчого провадження № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 2-902/7, виданого 15.03.2007 року Зарічним районним судом м. Суми про передачу малолітнього ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проживання з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , за межами України. 08.05.2014 року до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управляння юстиції надійшов лист Головного управляння юстиції Сумської області, в якому було повідомлено про те, що порядок виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 року № 952 вказує на те, що фізична або юридична особа, яка має право на опіку (піклування) над дитиною, може звернутися до Мін`юсту або центрального органу будь-якої іншої держави, що є Стороною Конвенції, із заявою про сприяння поверненню дитини (незалежно від "напрямку її вивезення (переміщення) - із-за кордону на територію України чи з території України за кордон) та за заявою забезпечення реалізації прав доступу до дитини. Таким чином, для реалізації свого права на сприяння поверненню дитини, заявник зобов`язаний звернутися з заявою до Центрального органу, тобто до Міністерства юстиції України чи до Центрального органу країни, на територію якої була незаконно переміщена його дитина. Вищезазначений лист було направлено ОСОБА_3 для відома. 18.06.2014 року до відділу надійшла заява ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. Державний виконавець, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та направив дану постанову ОСОБА_3 разом з виконавчим документом. Для встановлення місцезнаходження ОСОБА_20 та малолітнього ОСОБА_23 під час досудового розслідування було надано запит до УДМС в Сумській області. З відповіді на запит від 25.01.2013 року вбачається, що ОСОБА_20 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 17.01.2007 року вона була знята з реєстрації за рішенням суду. 11.05.2005 року ОСОБА_20 була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , до якого були внесені відомості про дитину - ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_23 зареєстрованим не значиться. Відповідно до відповіді на доручення слідчого з Сумського MB УМВС України надійшла відповідь про те, що відносно ОСОБА_20 заведена розшукова справа № 78 від 06.08.2013 року. 12.06.2012 року ОСОБА_23 оголошений у міжнародний розшук. Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби від 20.11.2007 року 08.01.2007 року о 14 годині 57 хвилин ОСОБА_20 разом з сином ОСОБА_23 пройшли паспортний контроль в пункті пропуску "Бориспіль" та виїхали за межі України рейсом 403 Київ-Рига. Відповідно до відповіді Адміністрації Держприкордонслужби України від 03.06.2013 року, у зв`язку з тим, що внесення розширеної інформації про дітей, що перетинають державний кордон є обов`язковою з 06.10.2010 року, підтвердити чи спростувати інформацію про наявність або відсутність додаткових документів заяви батька на виїзд дитини за кордон, та інші, які надавались ОСОБА_20 під час проходження прикордонного контролю, немає можливості. Розшуковими заходами було встановлено, що згідно облікових даних НЦБ Інтерполу в Норвегії ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у минулому ОСОБА_36 , іммігрував до Норвегії 16.04.2008 року та з тих пір мешкає у цій країні. ОСОБА_35 є громадянином Норвегії та отримав паспорт громадянина Норвегії у 2012 році. Його мати ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у минулому ОСОБА_38 , іммігрувала до Норвегії 14.01.2010 року, отримала громадянство Норвегії 09.12.2011 року , та мешкає у цій країні. Остання 11.10.2008 року зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та у м. Берген ІНФОРМАЦІЯ_6 народила доньку (довідка Укрбюро Інтерполу від 17.04.2014 року) . Головним управлінням юстиції у Сумській області 06.10.2014 року заявнику було направлено лист щодо роз`яснення прав доступу до дитини, які надані Міністерством юстиції України, Міністерством юстиції та громадської безпеки Королівства Норвегії. Крім того, у зазначеному листі вказано про те, що Центральним органом Королівства Норвегія здійснювались заходи щодо досудового врегулювання питання матері і дитини. ОСОБА_40 було надіслано лист з пропозицією зв`язатись з батьком дитини напряму чи через Центральний орган Норвегії задля досягнення вирішення питання щодо відновлення права доступу батька до дитини. Від адвоката ОСОБА_41 надійшов лист, в якому зазначається про те, що сторони розлучились 17.05.2005 року. Відносини між сторонами були дуже жорстокими, навіть в присутності їхнього сина, випадок домашнього насильства був зафіксований міліцією. Також адвокат інформує про те, що ОСОБА_40 було надано переважне право опіки над дитиною, вона переїхала зі своїм сином до Норвегії 08.01.2007 року і не могла б це зробити без підтверджуючих документів. Після переїзду вона з заявником не спілкувалась, також вона не знала про те, що її син був оголошений у розшук. Також зазначено про те, що ОСОБА_41 заперечує надавати добровільно згоду на контакти сина з його батьком. У зв`язку з тим, що норвезькою стороною від ОСОБА_3 у 4-тижневий термін не отримано інформації щодо медіації, судових процедур та отримання правової допомоги, справу Міністерством юстиції і громадської безпеки Королівства Норвегія 02.10.2014 року було закрито. Допитаний в якості свідка завідувач сектору судової роботи та міжнародного співробітництва ГТУЮ в Сумській області ОСОБА_42 послався та підтвердив вищезазначені обставини надання ОСОБА_3 допомоги у реалізації права на доступ до сина ОСОБА_24 . 26.03.2015 року слідчим за погодженням з прокурором до Королівського Міністерства юстиції і поліції Королівства Норвегії було направлено запит про міжнародну правову допомогу, а саме: допитати в якості свідка ОСОБА_43 , малолітнього ОСОБА_44 , отримати у компетентних органів Королівства Норвегії інформацію щодо підстав імміграції й отримання громадянства. 31.07.2015 року компетентним органам Королівського міністерства юстиції і поліції Королівства Норвегія було направлено додатковий запит про міжнародну правову допомогу. На виконання зазначених запитів 01.06.2015 року суддею Суду Нордхорланн було допитано ОСОБА_45 . Під час допиту вона пояснила про те, що з України вона виїхала 08.01.2007 року. Про судове засідання Зарічного районного суду м. Суми та про винесене рішення 15.03.2007 року їй не було відомо. Судовим рішенням від 04.03.2005 року у справі № 2-1191/2005 право догляду за сином було надано їй, а на ОСОБА_3 було покладено виплату аліментів. Причиною розірвання шлюбу були неодноразові випадки насилля з боку ОСОБА_3 . Вона вважає, що в неї був дозвіл на виїзд з України, всі документи вона надавала прикордонній службі. Справа пролежала багато років, перш ніж ОСОБА_3 її знову відновив. Вона вважає, що мотивом продовження справи є уникнення ОСОБА_3 від обов`язку сплати аліментів на дитину. З метою отримання документів, на підставі яких 21.12.2006 року ОСОБА_46 та ОСОБА_23 були отримані візи до Королівства Норвегії, були направлені запити до Посольства Королівства Норвегії в Україні. У відповідь Посольством Королівства Норвегія в Україні зазначено про те, що у зв`язку з давністю та правилами зберігання архівів документація, яка стосується справи, була знищена. 02.03.2018 року компетентним органам Королівства Норвегія було направлено клопотання про міжнародну правову допомогу, а саме: додатково допитати ОСОБА_43 , витребування відомостей щодо підстав та законності усиновлення ОСОБА_23 , а також відомостей щодо можливих фактів його експлуатації. На виконання зазначеного клопотання було надано звіт про перевірку ОСОБА_23 по реєстрам населення, суду, поліції, імміграційного управління, криміналістичного обліку, служби захисту дітей Норвегії. Згідно зазначених реєстрів слід відмітити, що служба захисту дітей комуни Аскьой не володіє будь-якими відомостями чи занепокоєнням щодо того, що ОСОБА_23 був залучений у процес торгівлі людьми або подібні процеси. Крім того, зазначено інформацію про наявність копії довіреності від 06.02.2007 року, підписану імовірно ОСОБА_3 та нотаріусом про дозвіл виїзду ОСОБА_47 разом з сином ОСОБА_24 на постійне проживання до Норвегії. Крім того, 29.03.2019 року судом ОСОБА_48 було проведено допит ОСОБА_49 , яка пояснила про те, що з приводу перетину кордону контактувала з жінкою, імені якої не пам`ятає, а остання співпрацювала з юристами у м. Києві. Також вона повідомила про те, що відомості у норвезьких реєстрах є вірними, і що ОСОБА_23 не усиновлений. Порядок виїзду фізичних осіб, які не досягли шістнадцяти років за кордон, станом на 08.01.2007 року здійснювався відповідно до ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, тобто лише за згодою батьків (усиновлювачів) , піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними, Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" , Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57. Для встановлення документальних підстав перетину ОСОБА_20 разом з малолітньою дитиною державного кордону було направлено запити до Ковпаківського районного суду м. Суми та до Зарічного районного суду м. Суми, яким було надано відповіді від 26.02.2013 року та від 15.03.2013 року, відповідно, про те, що у період з 2005 року до 08.01.2007 року рішення про надання дозволу на виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_23 без згоди та супроводу батька не виносились. Згідно відповіді на запит слідчого з ГТУЮ у Сумській області від 21.05.2015 року, протягом 2006-2007 років Першою, Другою, Третьою Сумськими, Сумськими районними державними нотаріальними конторами, приватними нотаріусами Сумського міського та Сумського районного нотаріальних округів згода ОСОБА_3 на вивіз неповнолітнього ОСОБА_23 за межі України не посвідчувалась. Разом з тим, під час досудового розслідування було встановлено, що 06.02.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_50 06.02.2007 року у м. Київ за адресою: АДРЕСА_5 , було посвідчено підпис ОСОБА_3 у заяві про дозвіл на виїзд на постійне проживання до Королівства Норвегії його неповнолітнього сина ОСОБА_24 , 2003 року народження, з матір`ю ОСОБА_20 , яка ним не підписувалась, про що 27.08.2019 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 за ч. 2 ст. 358 КК України. Згідно висновку експерта від 24.12.2019 року № 19/119/6-6/103е, підпис від імені ОСОБА_3 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_22 за № 170 від 06.02.2007 року виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. У подальшому з кримінального провадження № 0000347 в окреме провадження за № 00000229 було виділено матеріали досудового розслідування за фактом підробки підпису ОСОБА_3 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_22 за № 170 від 06.02.2007 року та 29.07.2020 року було визначено підслідність відповідно до ст. 218 КПК України за органом дізнання Святошинського управління поліції ГУНП в м. Києві. Допитаний 25.01.2013 року як потерпілий ОСОБА_3 пояснень по суті справи не надав, зазначивши про те, що надавав пояснення раніше у 2007 і 2009 роках. Допитаний 20.01.2015 року як потерпілий ОСОБА_3 пояснив про те, що причиною розлучення з дружиною стало втручання тещі у їх стосунки з ОСОБА_20 . Він зазначив про те, що між ними були конфліктні ситуації, під час яких ОСОБА_20 накинулась на нього з викруткою, а ОСОБА_3 , застосувавши прийоми рукопашного бою, перехватив її руки і вона по інерції вдарилась головою об стіну, після чого намагалась кричати про допомогу через вікно на вулицю, але він припинив її дії. Після цього вона викликала по телефону свою матір, яка прибула з працівниками поліції. Після цього ОСОБА_20 заявила про заподіяння їй тілесних ушкоджень, але Сумським MB УМВС було прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи. При цих подіях їх син не був присутній, оскільки знаходився у родичів. Про те, чи ознайомлена ОСОБА_20 з рішенням суду від 2007 року про встановлення місця проживання дитини йому невідомо. Зазначив, що після того, як він дізнався про те, що його син знаходиться в Норвегії, він був повідомлений про процедуру медіації і дав свою згоду на це Міністерству юстиції України у 2014 році. Під час допиту потерпілий зазначив про необхідність з`ясування питання про те, які документи стали підставою для перетину ОСОБА_20 разом з дитиною державного кордону України. До протоколу допиту ОСОБА_3 надав диск з його документами, а саме: заявами, листами і зверненнями та відповідями на них, що стосуються даної справи. Оглядом зазначеного диску від 16.08.2021 року було встановлено, що на ньому знаходяться електронні документи щодо оскарження ОСОБА_3 рішень у вказаному провадженні, а також його заяви до інших органів і нормативні документи. Допитаний 09.12.2015 року потерпілий ОСОБА_3 пояснив про те, що ОСОБА_20 , її адвокат чи інший представник не звертались до нього з приводу отримання дозволу на виїзд за кордон його сина. До 2013 року йому взагалі не було відомо про місцезнаходження ОСОБА_20 і його сина. Крім того, ОСОБА_3 зазначив про те, що до незаконного вивезення його сина за кордон може бути причетна ОСОБА_7 (мати ОСОБА_20 ) , зокрема, їй може бути відоме прізвище адвоката, який займався оформленням документів для отримання візи для виїзду за кордон, та що вона знає, які саме документи її донька використала для вивозу дитини за кордон і скоріш за все могла брати у цьому участь. Під час допиту 09.07.2021 року, 13.07.2021 року потерпілий ОСОБА_3 відмовився надавати будь-які показання, зазначивши про те, що заявив відвід слідчому. Допитана 05.07.2021 року в якості свідка ОСОБА_7 пояснила про те, що з будь-якими рішеннями судів, які приймались після 06.01.2006 року, а саме: виїзду її доньки з України, вона не знайомилась. Її донька, як законослухняна громадянка виконувала всі рішення, які вона отримувала. Допитаний в якості свідка ОСОБА_51 . Пояснив про те, що він є адвокатом і у 2006 році брав участь у цивільній справі зі сторони відповідачки ОСОБА_20 у справі про визнання недійсним договору дарування квартири від ОСОБА_3 ОСОБА_20 . Більше ОСОБА_20 до нього не зверталась, в тому числі щодо оформлення документів для виїзду за кордон. Допитані в якості свідків сусіди за останнім місцем проживання ОСОБА_20 , а саме: ОСОБА_52 , ОСОБА_53 пояснили про те, що їм відомо те, що ОСОБА_20 тривалий час мешкає за кордоном, де саме їм невідомо. Допитана в якості свідка ОСОБА_54 пояснила про те, що у 2007 році ОСОБА_3 і ОСОБА_20 розійшлися після того, як він побив її. На запит слідчого по витребування інформації про звернення ОСОБА_20 до органів міліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 . Сумським MB УМВС України в Сумській області було надано відповідь про те, що журнали заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються за період з 2003 до 2007 року знищені по закінченню строків зберігання. Допитаний в якості свідка старший державний виконавець ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 пояснив про те, що 10.01.2012 року йому на виконання надійшов виконавчий лист № 2-902/7 від 15.03.2007 року, виданий Зарічним районним судом м. Суми про передачу малолітнього ОСОБА_23 для проживання з батьком. Державний виконавець зазначив про те, що він неодноразово виходив за місцем проживання ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення виконавчих дій, але ним було встановлено, що за вказаною адресою ніхто не проживає. 08.05.2012 року та 16.05.2012 року за поданням державного виконавця Зарічним районним судом м. Суми було винесено ухвали про розшук ОСОБА_23 та ОСОБА_20 , які були направлені для виконання до Зарічного ВМ СМВ УМВС України в Сумській області. Станом на 01.07.2013 року інформації про розшук ОСОБА_23 до державного виконавця не надходила, виконавче провадження було зупинено. Оцінюючи правомірність дій державного виконавця відділу ДВС Сумського міського управління юстиції ОСОБА_28 в частині наявності в його діях ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, слід зазначити про те, що ОСОБА_3 , вбачаючи бездіяльність державних виконавців відділу ДВС Сумського міського управління юстиції ОСОБА_28 , ОСОБА_55 та начальника відділу ОСОБА_56 , звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом про стягнення моральної шкоди (справа № 591/1968/13-ц) . Рішенням від 07.05.2013 року суд залишив позовні вимоги ОСОБА_3 без задоволення. Справа переглядалась у апеляційному порядку. Під час розгляду справи судами були встановлені вищевказані обставини виконання рішення суду про передачу ОСОБА_3 дитини та було зазначено про те, що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі факт недотримання державним виконавцем ОСОБА_28 двомісячного строку для виконання рішення суду та ненаправлення позивачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією (що встановлено ухвалами Зарічного районного суду міста Суми від 04.05.2012 року та від 22.03.2013 року) , хоча і є недотриманням окремих положень Закону України "Про виконавче провадження" відділом ДВС, однак не є достатньою підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди за рахунок цієї державної установи. За вказаних обставин, враховуючи порядок та результати проведених виконавчих дій державного виконавця відділу ДВС Сумського міського управління юстиції ОСОБА_28 , слід дійти висновку про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, а саме: його об`єктивної і суб`єктивної сторони. З метою перевірки відомостей щодо можливої причетності ОСОБА_7 до кримінального правопорушення було направлено запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину нею державного кордону. Згідно відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, було встановлено, що ОСОБА_83 у 2013, 2014, 2015 роках виїжджала до м. Осло (Норвегія) , м. Риги (Латвія) та м. Амстердам (Нідерланди) , які є країнами Шенгенської угоди. Мета таких поїздок під час розслідування не встановлена, проте слід відмітити про те, що вони відбувались вже після встановлення місцезнаходження ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , які на той час вже були громадянами Королівства Норвегії. Під час розслідування не було отримано жодних відомостей про можливе сприяння ОСОБА_7 у вивезенні ОСОБА_20 малолітнього ОСОБА_3 за кордон або у підготовці документів для цього. В той же час, показання потерпілого ОСОБА_3 про можливу причетність ОСОБА_7 до незаконного вивезення його сина за кордон ґрунтуються виключно на його припущеннях, що з урахуванням неприязних стосунків між ними можуть викликати сумніви в їх об`єктивності. Таким чином, у діях ОСОБА_7 не встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 149 КК України, а саме: його об`єктивної і суб`єктивної сторони. Слід зазначити про те, що у своїх заявах про вчинення злочину від 29.12.2012 року ОСОБА_3 не зазначав про наявність претензій або можливих ознак складу злочину у діях ОСОБА_20 щодо умисного невиконання судових рішень від 05.07.2006 року та від 10.10.2006 року, якими було встановлено порядок участі ОСОБА_3 у вихованні сина, проте з урахуванням обставин справи є необхідним надати оцінку діям ОСОБА_20 щодо виконання цих рішень, які пов`язані з послідуючими щодо передачі дитини ОСОБА_3 . Оцінюючи правомірність дій ОСОБА_20 необхідно враховувати те, що через погіршення відносин між ОСОБА_3 і ОСОБА_20 рішенням суду від 04.03.2005 року шлюб між ними було розірвано і місце проживання малолітнього ОСОБА_23 було визначено разом з матір`ю ОСОБА_20 . У подальшому 05.07.2006 року та 10.10.2006 року було винесено рішення, якими було встановлено порядок участі ОСОБА_3 у вихованні сина. З зазначених рішень слідує, що через те, що у рішенні виконавчого комітету Сумської міської ради від 26.07.2005 року, яким було визначено час та дні побачень ОСОБА_3 з сином, не було зазначено місця таких побачень, а тому між колишнім подружжям виникали непорозуміння, тому що у визначені для цього будні дні ОСОБА_3 приїздив до дитячого осадка № 5, який відвідував його син, але не мав можливості поспілкуватись з дитиною, оскільки сина забирали з садку раніше. Зазначені рішення не мають відомостей про умисне перешкоджання ОСОБА_20 побаченням ОСОБА_3 з сином, а лише вказується на непорозуміння у зв`язку з неточністю рішення виконкому. Не містить відомостей про такі перешкоди зі сторони ОСОБА_20 у вказаний період показання потерпілого ОСОБА_3 . Вказані обставини можуть свідчити про відсутність умислу ОСОБА_20 також і на умисне невиконання вищевказаних рішень суду, які набрали законної сили. Відповідно до пояснень ОСОБА_20 , наданих 01.06.2015 року у суді Нордхорланн, вона останній раз безпосередньо розмовляла зі ОСОБА_3 у серпні 2005 року. Того часу спілкувались через адвокатів. Документи, необхідні їй для виїзду з України вона також отримала від свого адвоката. Також вона зазначила про те, що переїхала для того, щоб зберегти здоров`я сина ОСОБА_24 , який хворів. Зазначені пояснення узгоджуються з поясненнями, наданими суду Бергена 29.03.2019 року про те, що ОСОБА_20 доручала підготовку документів для виїзду за кордон жінці, імені якої не пам`ятає, а та в свою чергу співпрацювала з юристами у м. Києві. Також на відсутність умислу у ОСОБА_20 на виїзд до Норвегії з метою умисного невиконання рішення судів щодо порядку побачення ОСОБА_3 з сином вказує те, що шенгенська віза для неї та дитини були дійсні протягом 90 днів, тобто з 07.01.2007 року до 06.04.2007 року. Посвідку на проживання у Норвегії разом з сином вона отримала у зв`язку з навчанням, а лише у 2011 році отримала громадянство Норвегії. На відсутність умислу ОСОБА_20 на незаконний вивіз сина ОСОБА_24 до Норвегії та на умисне невиконання рішень судів про доступ ОСОБА_3 до сина вказує і не спростована зібраними матеріалами провадження обставина щодо підготовки документів для виїзду за кордон за дорученням ОСОБА_20 іншою особою. В тому числі і заяви від імені ОСОБА_3 від 06.02.2007 року, посвідченої нотаріусом ОСОБА_22 , відповідно до якої ОСОБА_3 надає свою згоду на виїзд до Норвегії на постійне проживання свого неповнолітнього сина ОСОБА_24 , а також про відсутність невиконаних ОСОБА_20 обов`язків і майнових зобов`язань. В той же час, факт обізнаності ОСОБА_20 про не справжність підпису ОСОБА_3 у зазначеній заяві підтвердити не представилось за можливе, а матеріали за цим фактом за № 0000229 за ч. 2 ст. 358 КК України виділені в окреме провадження та спрямовані прокурором за місцем вчинення правопорушення до правоохоронних органів м. Києва для подальшого розслідування. З приводу можливого умисного невиконання ОСОБА_20 заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15.03.2007 року щодо передачі малолітнього сина ОСОБА_23 , 2003 року народження, для проживання з батьком ОСОБА_3 слід зазначити те, що 08.01.2007 року ОСОБА_20 виїхала за межі території України та не була ознайомлена з зазначеним рішенням, яке було винесено через два місяці після її від`їзду. Підтвердження вручення такого рішення ОСОБА_20 чи підтвердження ознайомлення її з його змістом відсутні. 11.09.2021 року кримінальне провадження, внесене 10.01.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 за ч. 1 ст. 382 КК України, було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_31 , ОСОБА_7 та державного виконавця ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, а саме: суб`єктивної сторони у виді прямого умислу, а також складу іншого кримінального правопорушення, в тому числі, передбаченого ст. 149 КК України. Окрім того, допитаний як потерпілий ОСОБА_3 09.11.2021 року частково надав відповіді на поставлені запитання, на решту питань відповідати відмовився. З урахуванням вищевикладеного слід зробити висновок про відсутність у діях ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та державного виконавця ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: суб`єктивної сторони у виді прямого умислу, а також складу іншого кримінального правопорушення, в тому числі, передбаченого ст. 149 КК України. З об`єктивної сторони невиконання судового рішення може характеризуватися: 1) невиконанням службовою особою вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили; 2) перешкоджанням службовою особою виконанню вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили; 3) невиконанням службовою особою рішення Європейського суду з прав людини. Невиконання судового рішення полягає у невжитті службовою особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання службової особи виконати судове рішення (наприклад, керівник підприємства відверто ігнорує рішення суду про заміну споживачеві придбаного ним неякісного товару на аналогічний товар належної якості) . Ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер: службова особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання. З суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 382 КК України, є вчинення з прямим умислом. Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Відповідно до норм кримінального правопорушення склад злочину - це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних) , що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом. Об`єктивними ознаками складу злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними - суб`єкт і суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного із елементів злочину виключає склад кримінального правопорушення. Так, проведеними у ході досудового розслідування слідчими діями не вдалось встановити підтвердження факту невиконання рішення суду в діях ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та державного виконавця ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 . У свою чергу вказане свідчитиме про відсутність в діях осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, а тому й відсутність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності. З огляду на вищезазначене, та зважаючи, що під час проведення досудового розслідування жодна з даних ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони, передбаченої ч. 1 ст. 382 КК України, не знайшла свого обґрунтованого підтвердження, відтак дане кримінальне провадження підлягає негайному закриттю у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Отже, підсумовуючи вищевказане, аналізуючи наявні дані отримані в ході здійснення досудового розслідування, будь-яких фактів, які б можна було використати як доказ та які б вказували чи прямо свідчили про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, під час досудового розслідування не встановлено. Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження. Відповідно до ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яка може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 9, 284 КПК України) . Відповідно до ч. 2 ст. 223 КПК України підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. Проведення інших слідчих дій у розумінні ч. 2 ст. 223 КПК України у кримінальному провадженні вбачається недоцільним, оскільки ще не забезпечить досягнення їх мети - отримання (збирання) доказів, або перевірку вже отриманих доказів у провадженні. Аналізуючи наявні дані, отримані в ході проведення досудового розслідування, будь-яких фактів, які б можна було використати як доказ та які б вказували чи прямо свідчили про вчинення злочину не встановлено, при цьому вичерпні всі законні і процесуальні можливості їх отримання. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) ; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Із метою недопущення подальшого безпідставного кримінального переслідування та керуючись тим, що жоден невинуватий не повинен бути обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, дане кримінальне провадження підлягає закриттю. Тому, керуючись ст. ст. 11, 40, 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, постановив:

1. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 року, - закрити, у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та державного виконавця ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

2. Відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

3. Копію постанови направити прокурору та заявнику, роз`яснити при цьому останньому, що вказана постанова може бути оскаржена відповідно до ст. ст. 303, 304 КПК України слідчому судді протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Слідчий Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенант поліції, підпис, ОСОБА_57 (а. п. 36-43) .

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді вищезазначена скарга опинилася в провадженні слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 (а. п. 53) .

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.03.2023 року було відкрито судове провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 18.10.2022 року у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 року та її скасування. Судове засідання за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 18.10.2022 року у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 року та її скасування, було призначене до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.03.2023 року на 10 годину 30 хвилин. У розпорядження слідчого судді було ухвалено надати матеріали, якими обґрунтовується оскаржувана постанова. Копію даної ухвали було постановлено невідкладно направити сторонам. Ухвала набрала законної сили 21.03.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109766830) (а. п. 54) .

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.03.2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про судове засідання в режимі відео конференції, було відмовлено за безпідставності. Копію ухвали (резолютивної частини) було постановлено негайно направити на електронну пошту ОСОБА_3 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4. Ухвала набрала законної сили 21.03.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109736438, https://reyestr.court.gov.ua/Review/109774697) (а. п. 55-58) .

24.03.2023 року за Вих № 03/32-1 від 23 березня 2023 року до Ковпаківського районного суду м. Суми, вул. Академічна 12, м. Суми, 40030 звернувся потерпілий: ОСОБА_3 , полковник у відставці, юрист, пенсіонер що перебуває в евакуації за межами держави ІПН НОМЕР_5, т. НОМЕР_2, НОМЕР_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до відповідачів: 1. Керівник Сумської обласної прокуратури вулиця Герасима Кондратьєва, 33, Суми, Сумська область, 40000 2. Керівник окружної прокуратури м. Суми вулиця Герасима Кондратьєва, 79, Суми, Сумська область, 40000 3. заступник начальника ГУНП - начальник слідчого управління ГУНП в Сумській області вулиця Герасима Кондратьєва, 23, Суми, Сумська область, 40000 4. керівник Сумського РУП ГУНП в Сумській області м. Суми, Сумська область, 40000 5. слідчий Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенант поліції слідчий ОСОБА_4 м. Суми, Сумська область, 40000 із уточненою скаргою на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, в якій він зазначив дослівно наступне (мовою оригіналу) . Міжнародний кримінальний суд у Гаазі видав ордер на арешт президента Росії ОСОБА_5 та уповноваженої з прав дитини у Росії ОСОБА_81. Обох підозрюють у скоєнні військових злочинів - насильницьких депортацій та переміщення населення, зокрема дітей, з окупованих територій України. Міжнародне право може розцінювати це як геноцид. Україна визнала юрисдикцію Міжнародного кримінального суду без ратифікації. Досудове розслідування злочинів здійснювалося у СВ ВС ГУНП в м. Суми, СУ ГУНП в Сумській області, Прокуратурою м. Суми, Сумською обласною прокуратурою, зокрема у кримінальних провадженнях за його заявами: > № 0000796 від 27.12.2012р. - 11 років! > № 12013.47 від 10.01.2013р. - 10 років! > №0000030 від 06.05.2014р.- 9 років! > № 0000076 від 09.06.2016р. - 7 років! в яких за порушеннями вимог КПК про розумні строки, по цей час не встановлено порушення та дійсний обсяг завданої йому шкоди посадовими особами місцевого самоврядування та державної влади при здійснені ними владних повноважень, а також за бездіяльності СУ ГУНП в Сумській області та Сумської обласної прокуратури у досудових розслідуваннях злочинів в зареєстрованих в ЄРДР кримінальних провадженнях скасовані судовими рішеннями, які набрали законної сили, всі прийняті за 10 років постанови слідчих правоохоронних органів. За таких підстав досудове розслідування зазначених кримінальних проваджень є неефективними та безрезультативними з надмірною їх тривалістю! Після передання справ зі слідчого управління прокуратури Сумської області, останнє розслідування здійснювало слідче управління ГУНП в Сумській області під процесуальним керівництвом прокурорів Сумської обласної прокуратури з наступними наслідками: І. Ухвалою від 13 квітня 2021 року у справі №591/7447/17 слідчий суддя Зарічного районного суду Постанову від 31.03.202р. слідчого СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_6 , про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 - встановив: в судовому засіданні було встановлено, що досудове розслідувана:; кримінальному провадженні було проведено неповно, а постанова про закриття криміналі провадження є немотивованою. Зокрема так і не була допитана ОСОБА_7 , допит ОСОБА_3 був здійснений останній раз у 2015 році та поверхово. Сама постанова про закриття кримінального провадження взагалі не містить посилань на пояснення скаржника. З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що всупереч ч. 2 ст. 93 КПК України слідчим не в повному обсязі зібрано, перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно і підлягає скасуванню. Тому слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні обґрунтованість винесення постанови про закриття кримінального провадження та дотримання зазначених вище норм КПК України. Виходячи з наведеного, оскаржувану постанову необхідно скасувати, а матеріали повернути до СУ ГУНП України в Сумській області для проведення досудового розслідування, в ході якого звернути увагу на всі вищевказані недоліки та згідно з вимогами закону вжити всіх передбачених законом заходів повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження. Постановив: Постанову від 31.3.2021 слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Сумській обл. майора поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № № 0000347 від 10.01.2013- скасувати. Повідомлення за ст. 535 КПК про виконання слідчий не надав Ухвалою від 25 серпня 2021 року у справі № 591/7447/17 про встановлення судового контролю у справі за його скаргою на постанову від 31.03.2021 слідчого СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013, слідчий суддя Зарічного районного суду Зобов`язав слідчого СУ ГУНП в Сумській області в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження № 0000347, виконати вимоги, зазначені в мотивувальній частині ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.04.2021, якою скасована постанова від 31.03.2021 слідчого СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження. Повідомлення за ст. 535 КПК про виконання слідчий не надав. II. Ухвалою від 27 вересня 2021 року у справі №591/7447/17 слідчий суддя Зарічного районного суду Постанову від 11.09.2021 слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 - встановив: в судовому засіданні було встановлено, що досудове розслідувана:; кримінальному провадженні було проведено неповно, а постанова про закриття криміналі провадження є немотивованою. У той же час, в судовому засіданні було встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні було проведено неповно, а постанова про закриття кримінального провадження є немотивованою. Сама постанова про закриття кримінального провадження не містить посилань на покази скаржника. Відповідно до вимог ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яка може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом. З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, слідчим в повному обсязі не виконані вимоги ч. 2 ст. 93 КПК України, не в повному обсязі перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно і підлягає скасуванню. У ході розслідування усунути недоліки та згідно з вимогами закону вжити всіх передбачених законом заходів щодо повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження. Постановив: Постанову від 11.09.2021 слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № № 0000347 від 10.01.2013-скасувати. Повідомлення за ст. 535 КПК про виконання слідчий не надав. ІІІ. Ухвалою від 25 листопада 2021 року у справі №591/7447/17 слідчий суддя Зарічного районного суду Постанову від 15.11.2021р слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 - встановив: Стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що ОСОБА_3 отримував копію постанови про закриття кримінального провадження чи був повідомлений про його закриття, а тому строк звернення до суду зі скаргою не пропущений. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України). Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 11.09.2021 заступником начальника СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_10 була винесена постанова про зміну складу групи слідчих у кримінальному провадженні. Відповідно зазначеної постанови ОСОБА_9 не є слідчим, який входить до групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000347. Будь-які дані про включення ОСОБА_9 до складу групи слідчих у кримінальному провадженні відсутні. Витяг з ЄРДР не може замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні. За приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Зважаючи на викладене постанова не може вважатися законною та підлягає скасуванню. Постановив Постанову від 15.11.2921 слідчого СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 - скасувати. Матеріали кримінального провадження повернути до СУ ГУНП в Сумській області для здійснення досудового розслідування. Повідомлення за ст. 535 КПК про виконання слідчий не надав ІV. Ухвалою від 02 грудня 2021 року у справі № 591/8581/21 слідчий суддя Зарічного районного суду - встановив: Зважаючи на те, що прокурор ОСОБА_11 є процесуальним керівником у кримінальних провадженнях, де досудове розслідування здійснюється тривалий час, а саме від 6 до 10 років, однак фактично не завершене, у кримінальних провадженнях неодноразово слідчим виносилися постанови, зокрема про закриття кримінальних проваджень, які погоджувалися прокурором та ці постанови в подальшому були скасовані як незаконні ухвалами слідчих суддів, слідчий суддя вважає, що заява про відвід прокурора підлягає задоволенню, так як існують достатні підстави вважати, що зазначені обставини можуть викликати обгрунтовані сумніви у неупередженості прокурора. Постановив Відвести прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_11 від участі у кримінальних провадженнях № 00000796 № 0000347 та № 0000076 в якості процесуального керівника. Повідомлення за ст. 535 КПК про виконання прокурор не надав V. За такого стану справ притягнуто до відповідальності керівників обласної прокуратури, а саме: За умисного невиконання прокурором Сумської області ОСОБА_12 імперативних вимог ст. 214, 220 КПК а також судових рішень, які набрали законної сили, зокрема Ухвал Зарічного районного суду як підстави притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 382 ККУ, а також безконтрольність за дотриманням вимог чинного законодавства підлеглими працівниками правоохоронного органу - за рішенням суду було внесено заяву про злочин вчинену прокурором Сумської області ОСОБА_12 і прокурором ОСОБА_13 та відкрито кримінальне провадження: № 0000203 від 26.09.2019. За умисного невиконання прокурором Сумської області ОСОБА_14 імперативних вимог ст. 214, 220 КПК а також судових рішень, які набрали законної сили, зокрема Ухвал Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2020 року, від 07 лютого 2020 року, від 26 лютого 2020 року у справі № 591/5154/15-к як підстави притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 382 ККУ, а також безконтрольність за дотриманням вимог чинного законодавства підлеглими працівниками правоохоронного органу - прокуратури Сумської області за рішенням суду було внесено заяву про злочин вчинену прокурором Сумської області ОСОБА_14 та відкрито кримінальне провадження: № 0000109 від 24.03.2020. За зміною прокурора області на прокурора ОСОБА_15 стан розгляду заяв про злочин не змінився, порушення та не дотримання імператива ч. 1, 3, 7 ст. 214 КПК з ознаками злочину прокурорами облпрокуратури тривають, що свідчить про аналогічні порушення підлеглими та особисту безконтрольність вже прокурором ОСОБА_15 . За умисного невиконання прокурором Сумської області ОСОБА_15 імперативних вимог ст. 214, 220 КПК а також судових рішень, які набрали законної сили Ухвалою від 30 квітня 2021 року по справі № 591/2801/21 слідчий суддя Зарічного районного суду розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурорів Сумської обласної прокуратури а також безконтрольність за дотриманням вимог чинного законодавства підлеглими працівниками правоохоронного органу - було внесено про злочин вчинений прокурором Сумської області ОСОБА_15 та відкрито кримінальне провадження: № 0000098 від 07.05.2021. За умисного невиконання прокурором Сумської області ОСОБА_15 імперативних вимог ст. 214, 220 КПК а також судових рішень, які набрали законної сили Ухвалою від 10 вересня 2021 року по справі № 591/5154/15-к слідчий суддя Зарічного районного суду розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Сумської обласної прокуратури встановив: У судовому засіданні ОСОБА_3 вказав, що звертався до прокурора Сумської області із заявою щодо визначення підслідності цього кримінального провадження №0000030, за слідством Сумської області та невиконня висновків Постанови від 14 квітня 2020 року Верховного Суду у складі Касаційного кримінального суду у справі № 761/34909/17 та імперативних вимог ст. 218 КПК. Але відповіді не отримав. За таких підстав зобов`язав службову особу Сумської обласної прокуратури, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв про кримінальні правопорушення, внести відомості про кримінальне правопорушення ОСОБА_15 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до заяви ОСОБА_3 . Всупереч норми прямої дії ст. 129-1 Конституції вимоги ухвали суду яка набрала законної сили не виконано, витяг з ЄРДР йому не надано. За професійної неспроможності правоохоронних органів міста Суми і Сумської області, та зокрема за протиправної бездіяльності процесуального керівника прокурорки прокуратури Сумської області ОСОБА_11 , керівників прокуратури Сумської області та ГУНП в Сумській області , слідчі ГУНП в Сумській області наведених вимог КПК не виконали, приймали безпідставні постанови без відповідного обґрунтування, без належного проведення слідчих дій та не встановленням доказів, без з`ясування причин і наслідків вчиненого злочину, без обґрунтування висновків належними, допустимими доказами, вчинявши дії що містять ознаки злочину за ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ст. 382 ККУ. При цьому всупереч встановленим КПК обов`язкам та повноваженням процесуального керівника прокурорка прокуратури Сумської області ОСОБА_11 , за безконтрольності її керівництва, жодної з наведених протиправних постанов слідчих СУ ГУНП в Сумській області НЕ СКАСУВАЛА, чим переклала свої обов`язки на слідчих суддів, що привели до перевантаження судової гілки влади. VI. За безпорадності з виконання вимог чинного законодавства та умисне не виконання норм прямої дії ст. 3, 8, 19, 129-1, 131-1 Конституції, а також імперативних вимог ст. 2, 9, 36, 39, 40, 214, 220, 223, 284, 535 КПК, , Законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про національну поліцію» та неналежне виконання службовими особами правоохоронного органу своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, а також зловживання службовим (надалі текст майже не читається) службового становища всупереч інтересам служб, з метою одержання неправомірної вигоди для третіх осіб та звільнення їх від відповідальності за вчинені злочини, що містять ознаки корупційних дій та спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_3 , з метою уникнення відповідальності за вчинені порушення, всупереч імперативу ст. 218 КПК справи в досудових розслідуваннях керівництвом Сумської обласної прокуратури протиправно передано для подальшого розслідування до окружної прокуратури м. Суми. На його заяву Вих.. № 02/16 від 09 лютого 2022 року про порушення в досудових розслідуваннях та відсторонення прокурорки ОСОБА_11 та Вих.. № 02/17 від 10 грудня 2021року про відсторонення слідчих СУ ГУНП в Сумській області де перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_16 зокрема зазначив: проведення досудового розслідування у провадженнях №0000796 від 7.12.2012, №0000076 від 09.06.2016, №0000347 від 10.01.2013 доручено Сумському районному управлінню поліції ГУНП в Сумській області, матеріали кримінальних проваджень направлені до Окружної прокуратури м. Суми. Зважаючи що все листування в наведених кримінальних провадженнях відбувалося виключно в електронному виді, а також зважаючи на його знаходження в евакуації з травня 2022 року, то жодного процессуального документу ПОСТАНОВИ ні від прокуратур Сумської області ні ГУНП в Сумській області йому не надано, витягу з ЄРДР встановленого зразку з призначенням процесуального прокурора та слідчого, та засобами зв`язку, постанов слідчих всупереч ст. 56 КПК на його електронну пошту не надходило. Заявою Вих. 02/11 від 08 лютого 2023 року ПОВТОРНО до Вих.. № 02/48 від 23 лютого 2022 року він звернувся до прокурора Сумської області про продовження невиконання прокурорами прокуратури Сумської області чинного законодавства та Наказів ОГП з вимогами надати за ст. 220 КПК обґрунтовані постанови прокуратури : > доручення проведення досудових розслідувань у провадженнях 000796 від 27.12.2012р., №0000076 від 09.06.2016, №0000347 від 10.01.2013 Сумському районному управлінню поліції ГУНП в Сумській області, > направлення матеріалів кримінальних проваджень направлені до Окружної прокуратури міста Суми, > протиправне доручення прокурорки ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №00001-86 від 29.07.2021 на здійснення досудового розслідування сектором дізнання Сумського районного управління ГУНП в Сумській області за встановленого його заявою Вих.. № 07/08 від 05 липня 2021 року про вчинення злочину посадовим особам Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області за ознаками злочину за правовою кваліфікацією : ч. 1 ст. 175 ККУ: Невиплата пенсії; ч. 2 ст. 364 ККУ: зловживання владою службовим становищем; ч. 2 ст. 366 ККУ: службове підроблення; ст. 382 ККУ невиконання судового рішення що набрало законної сили, > Повідомити про стан досудового розслідування у вищенаведених кримінальних провадженнях, здійснені процесуальні заходи на встановлення порушень та виявлення винних, а також заходи процесуального керівництва щодо контролю за діями слідчих. > Надати відповідні витяги встановленого зразку по всім кримінальним провадженням з зазначення прізвищ та засобів зв`язку зі слідчими та процесуальними керівниками а також відповідних постанов щодо призначення прокурорів та призначення групи слідчих. > Завірені належним чином відповідні копії та процесуальні документи надіслати у встановлені ст. 220 КПК 3-денний строк на його ел. пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно по їх готовності. В додатку він надав Додаткові пояснення по справі №0000347 та наявну адресу дійсного проживання ОСОБА_17 . Листом від 24.02.2023 № 09/2-173ВИХ-23 Перший заступник керівника Сумської обласної прокуратури повідомив, що Сумським РУП ГУНП в Сумській області проводилось досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000796 від 27.12.2012, № 0000186 від 29.07.2021, № 0000347 від 10.01.2013, у яких прийняті рішення про закриття, про що Ви інформовані в порядку, визначеному КПК України (копії повідомлень про надсилання постанов за адресою м. Суми проспект Шевченка 13/28 додано). Зважаючи що все листування в наведених кримінальних провадженнях відбувалося виключно в електронному виді, а також його знаходження в евакуації з травня 2022 року то ні на електронну пошту, ні в паперовому виді постанов слідчих Сумського РУП ГУНП в Сумській області він не отримував, то Вих. № 03/10 від 07 березня 2023 року, а за відсутності відповіді повторно 11 березня 2023 року надіслав клопотання керівнику Окружної прокуратури міста Суми з вимогами: в строк до 13 березня 2023 року надати на його електронну пошту завірені належним чином: 1. копію постанови слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013, 2. витяг з ЄРДР встановленого зразку станом на 07 березня 2023 року, 3. копію всіх процесуальних рішень Окружної прокуратури м. Суми стосовно кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013, 4. прийняті заходи на усунення підстав порушення наведеного законодавства та його прав потерпілого. 5. Звертає увагу на надання якісних копій, їх читабельність та розбірливість тексту. За порушенням ст. 220 КПК щодо строків виконання та не надання відповіді з відповідним обгрунтуванням та посиланням на чинне законодавство у строк до 13.3.2023р. на його електронну пошту за його знаходженням в евакуації за межами держави, звернуся із заявою про вчинення злочину та притягнення до кримінальної відповідальності. Відповіддю від 15.03.2023 №51-1826ВИХ-23 керівник Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_18 повідомив: У кримінальному провадженні №0000347 від 10.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, слідчим Сумського РУП ГУНП в Сумській області 18.10.2022 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження, копію якої надіслано на Вашу адресу. Також надав копію постанови слідчого СВ Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області лейтенант поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000347 від 10.01.2013. Інших його вимог не виконано, за чого він звернувся до Сумської обласної прокуратури та до САП про вчинений прокурором ОСОБА_19 злочин VII. За таких порушень тільки 15 березня 2023 року від керівника Окружної прокуратури міста Суми він отримав копію Постанови від 11.9.2021р слідчого СВ Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого лише ч. 1 ст. 382 КК України з тими самими порушеннями, за які вже було скасовано Ковпаківським та Зарічним судами аналогічні Постанови слідчих зокрема відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 Оскільки заява про злочин ОСОБА_20 подано за підстав невиконання рішення Зарічного суду саме в місті Суми, а також незаконне переміщення мололітнього через державний кордон, то згідно ст. 218 КПК за якою досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, вчиненний злочин в м. Суми та м. Києв ніяким чином не знаходиться під юрисдикцією Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, за чого досудове розслідування здійснено неналежним органом, а постанова слідчого ОСОБА_4 прийнята за межами наданих повноважень і підлягає скасуванню як незаконна. Крім того жодного спілкування чи допиту його як потерпрілого, слідчий ОСОБА_4 не здійснила, будь-яких слідчих дій не було проведено, а сама постанова по суті є копією недолікив за які вже були скасовані судом всі попередні постанови слідчих СУ ГУНП в Сумській області. Сама Постанова від 11.9.2021р слідчого ОСОБА_4 відверто сфальшована зважаючи на умисні пересмикування фактів, носить явно замовний характер та свідчить про наявність корупційних дій на користь громадянок ОСОБА_20 та ОСОБА_7 . А) Так не зважаючи на його заяву про здійснення кримінального злочину за ознаками: ч. 3 ст. 149 ККУ: Відповідальність за переміщення малолітнього чи неповнолітнього за цією статтею мас наставати незалежно від того, чи вчинені такі дії з використанням обману, шантажу чи уразливого стану зазначених осіб або із застосуванням чи погрозою застосування насильства, використання службового становища, або особою, від якої потерпілий був у матеріальній чи іншій залежності. Дії винного, пов`язані з переміщення малолітнього через державний кордон України, повністю охоплюються ч. 1 ст. 149 і додаткової кваліфікації за ст. 332 не потребують. Злочин у його третій формі є закінченим з моменту переміщення людини через державний кордон України. Слідчий ОСОБА_4 не застосував Документ ВРУ 2539-VIII, чинний, поточна редакція - Прийняття від 06.09.2018: ЗАКОН УКРАЇНИ Про внесення зміни до статті 149 Кримінального кодексу України щодо приведення у відповідність з міжнародними стандартами (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2018, № 41, ст.321) Верховна Рада України постановляє: 1. Статтю 149 Кримінального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 25-26, ст. 131) викласти в такій редакції: "Стаття 149. Торгівля людьми 1. Торгівля людиною, а так само вербування, переміщення, переховування, передача або одержання людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням примусу, викрадення, обману, шантажу, матеріальної чи іншої залежності потерпілого, його уразливого стану або підкупу третьої особи, яка контролює потерпілого, для отримання згоди на його експлуатацію, - 3. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені щодо неповнолітнього його батьками, усиновителями, опікунами чи піклувальниками, або вчинені щодо малолітнього, або організованою групою, або поєднані з насильством, небезпечним для життя або здоров`я потерпілого чи його близьких, або з погрозою застосування такого насильства, або якщо вони спричинили тяжкі наслідки, -караються позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна Відповідальність за вербування, переміщення, переховування, передачу або одержання малолітнього чи неповнолітнього за цією статтею настає незалежно від того, чи вчинені такі дії з використанням примусу, викрадення, обману, шантажу чи уразливого стану зазначених осіб або із застосуванням чи погрозою застосування насильства, використання службового становища, або особою, від якої потерпілий був у матеріальній чи іншій залежності, або підкупу третьої особи, яка контролює потерпілого, для отримання її згоди на експлуатацію людини". Переміщення людини - це зміна її місця перебування шляхом перевезення та іншого переміщення її як через державний кордон України, так і в межах території України. При цьому дії винного, пов`язані з незаконним переміщенням людини через державний кордон України, потребують додаткової кваліфікації за ст. 332, а у випадках, коли для перетинання державного кордону були викрадені чи підроблені і використані завідомо підроблені документи, - ще й за відповідними частинами статей 357 і 358. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.08.2013 постанова слідчого ОСОБА_21 про закриття кримінального провадження скасована у зв`язку відмови від правової кваліфікації за ст. 149 КПК. Б) Також не здійснені слідчі дії та не застосовано висновок про підробку документу з кримінального провадження про притягнення до відповідальності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_22 за незаконного відповідного запису про оформлення заяви від ОСОБА_23 від 06.02.2007 р. на дозвіл виїзду сина ОСОБА_3 . Згідно з висновком експерта від 24.12.2019 №19/119/6-6/103е, підпис від імені ОСОБА_3 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_22 за №170 від 06.02.2007 виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. А 08.01.2007, за місяць до документу нотаріуса, ОСОБА_20 разом з сином ОСОБА_24 вже покинули територію України. Також не надано належної оцінки та не встановлено кваліфікацію про здійснення злочину за ч. 3 ст. 149 ККУ за попередньою змовою групою осіб у складі ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та приватного нотаріуса ОСОБА_22 . Порядок виїзду фізичних осіб, які не досягали шістнадцяти років за кордон, станом на 08.01.2007 здійснювався відповідно до ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, тобто лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними, закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57. В постанові слідчий ОСОБА_4 також зазначила: Документи, необхідні їй для виїзду з України вона також отримала від свого адвоката. В той же час адвокат пояснив про відсутність жоденого з нею спілкування За поясненнями, наданими суду Бергена 29.03.2019 про те, що ОСОБА_20 доручала підготовку документів для виїзду за кордон жінці, імені якої не пам`ятає, а та в свою чергу співпрацювала з юристами у м. Києві є припущеннями і не можуть бути враховані зважаючи що підготовка докуменгтів була в м. Києві за проживанням ОСОБА_20 в м. Суми. Посилання слідчого ОСОБА_4 що на відсутність умислу у ОСОБА_20 на виїзд до Норвегії з метою умисного невиконання рішення судів щодо порядку побачення ОСОБА_3 з сином вказує те, що шенгенська віза для неї та дитини були дійсні протягом 90 днів, тобто 07.01.2007 до 06.04.2007. Посвідку на проживання у Нормегії разом з сином вона отримала у зв`язку з навчанням, а лише у 2011 році отримала громадянство Норвегії вказує саме на невиконання ОСОБА_20 судового рішення щодо порядку його спілкування з сином, а не надання правоохоронним органам дійсного місця перебування є доказом уникнення від віконання судового рішення про передачу сина йому та уникнення відповідальності за вчинений злочин. А посилання слідчого ОСОБА_4 що «на відсутність умислу ОСОБА_20 на незаконний вивіз сина ОСОБА_24 до Норвегії та на умисне не виконання рішень судів про доступ ОСОБА_3 до сина вказує і не спростована зібраними матеріалами провадження обставина, щодо підготовки документів для виїзду за кордон за дорученням ОСОБА_20 іншою особою. В тому числі і заяви від імені ОСОБА_3 від 06.02.2007, посвідченої нотаріусом ОСОБА_22 , відповідно до якої ОСОБА_3 надає свою згоду на виїзд до Норвегії на постійне проживання свого неповнолітнього сина ОСОБА_24 , а також про відсутність невиконаних ОСОБА_20 обов`язків і майнових зобов`язань. В той же час, факт обізнаності ОСОБА_20 про не справжність підпису ОСОБА_3 у зазначеній заяві підтвердити не представилось за можливе, а матеріали за цим фактом за №0000229 а ч.2 ст.358 КК України виділені в окреме провадження та спрямовані прокурором за місцем вчинення правопорушення до правоохоронних органів м. Києва для подальшого розслідування» свідчить про замовність такого висновку та неналежне виконання службовою особою правоохоронного органу своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, умисне використання саме слідчим ОСОБА_4 службового становища всупереч інтересам служб, з метою одержання неправомірної вигоди для третіх осіб та звільнення їх від відповідальності за вчинені злочини, що спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_3 , що містять, ознаки злочину В) Також взагалі не йдеться в постанові та не встановлено про порушення головного управління юстиції в Сумській області за бездіяльності якого втрачено його право на безкоштовного адвоката в Норвегії, як підстав порушення його права потерпілого на судовий захист про що встановлено старшим слідчим СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_26 . Слідчим ОСОБА_4 взагалі «забуто» про скасування судом у справі №591/7447/17 ще і постанови від 15.11.2021р слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 Г) В матеріалах справи взагалі не розглянуто наявне судове рішення яке набрало законної сили та яким Зарічний районний суд м. Суми 5 липня 2006 року у справі № 2-2230/2006 рік визначив час та місце побачень ОСОБА_3 з сином ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке не виконує відповідач ОСОБА_20 , що була обізнана з цим рішенням, подавала апеляцію, яку було відхилено. Це рішення ОСОБА_20 взагалі не виконала, за чяого і було сина передано мені. Також слідчий ОСОБА_4 зазначає в постанові: У подальшому 05.07. 2006 та 10.10.2006 винесено рішення, якими встановлено порядок участі ОСОБА_27 у вихованні сина через те, що у рішенні виконавчого комітету Сумської міської ради не було зазначено місця таких побачень. Вказані обставини можуть свідчити про відсутність умислу ОСОБА_20 також і на умисне невиконання вищевказаних рішень суду, які набрали законної сили. А те що протиправне переміщення мололітнього за кордон є невиконанням судового рішення про його побачення з сином слідчий ОСОБА_4 не вбачає, що свідчить про замовність та протиправність дій слідчого ОСОБА_4 . А оскільки посилання слідчого ОСОБА_4 в постанові про закриття йдеться тільки на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15.03.2007 про передачу від ОСОБА_20 йому сина для подальшого проживання, то і висновок щодо невиконання НЕВИЗНАЧЕНОГО рішення суду не вказує підстави такого рішення слідчого ОСОБА_4 : Так, проведеними у ході досудового розслідування слідчими діями не вдалось встановити підтвердження факту невиконання рішення суду від ЯКОГО ????? ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , державного виконавця ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 . Отже, підсумовуючи вищевказане, аналізуючи наявні дані отримані в ході здійснення досудового розслідування, будь-яких фактів, які б можна було використати як доказ та які б вказували чи прямо свідчили про вчинення злочину, передбаченого ч.І ст. 382 КК України не встановлено. А щодо злочину за ч. 3 ст. 149, 332,357,358. ККУ взагалі не визначено. За таких порушень протиправною постановою неналежного органу досудового розслідування з ознаками кримінального злочину та наявних корупційних дій зроблено незаконний висновок: Із метою недопущення подальшого безпідставного кримінального переслідування керуючись ст.ст. 11, 40, 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 - закрити, у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та державного виконавця ВДВС СМУЮ ОСОБА_28 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. За таких підстав слідчий ОСОБА_4 не виконав вимоги ухвал Зарічного районного суду у справі № 591/7447/17 про усунення наявних недоліків кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 Слідчий ОСОБА_4 імператив ст. 535 КПК не виконав, повідомлення про виконання Ухвали від 25 серпня 2021 року у справі № 591/7447/17про судовий контроль не надав, що свідчить про не виконання особою правоохоронного органу вимог ст. 129-1 Конституції за яким судове рішення що набрало законної сили є обов`язковим до виконання., що вказує на свідоме і умисне порушення слідчим ОСОБА_4 чинного законодавства, та наявність ознаків злочину за ч. 2 ст. 382 ККУ. Всупереч наведеному слідчий ОСОБА_4 та процесуальний керівник досудового розслідування не встановлений прокурор окружної прокуратури м. Суми наведених вимог КПК не виконали, що надало можливість слідчому ПОВТОРНОГО прийняття постанови без відповідного обґрунтування, без проведення слідчих дій та не встановлених доказів, без з`ясування причин і наслідків вчиненого злочину, без обґрунтування висновків належними, допустимими доказами, вчинивши дії та бездіяльність що містять ознаки злочину за ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ст. 382 ККУ вчиненого посадовими особами правоохоронного органу при здійсненні своїх повноважень. При винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий ОСОБА_4 , зловживаючи службовим становищем, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе а також фізичних осіб ОСОБА_20 та ОСОБА_25 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_22 а також Головного управління юстиції в Сумській області, всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадянина ОСОБА_3 всупереч вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення, за бездіяльності керівника окружної прокуратури м. Суми прокурора ОСОБА_29 та не встановленого процесуального керівника умисно сфальшував постанову від 18.10.2022р. з протиправним умислом звільнити від відповідальності винних осіб. За вищенаведеними порушеннями постанова від 18.10.2022р. слідчого ОСОБА_4 є передчасною, незаконною, упередженою та сфальшованою та свідчить про невиконання судового рішення Ухвал у справі № 591/7447/17 слідчих суддів Зарічного районного суду про усунення недоліків та встановлення судового контролю а також про вчинення злочину посадовою особою ненолежного правоохоронного органу Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенантом поліції слідчим ОСОБА_4 , та невиконання процесуального обовзку керівником досудового розслідування прокурором окружної прокуратури м. Суми та її керівником ОСОБА_19 , а також про відсутність організації досудового розслідування начальником слідчого управління СУ ГУНП в Сумській області та безпідставність передачі справи всупереч ст. 218 КПК для досудового розслідування керівником Сумської обласної прокуратури до неналежного органу досудового розслідування. VIII. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст.2, 9, 284 КПК України). Відповідно до п. 2 ч.І ст. 284 КПК України, слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. У відповідності з вимогами п.2 ч.5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необгрунтованого рішення про закриття кримінального провадження. Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді па всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді. З огляду на викладене, всупереч ч. 2 ст. 93 КПК України слідчим неналежного органу досудового розслідування незаконно і не не в повному обсязі зібрано, перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно і підлягає скасуванню. Бездоказові припущення слідчого про те, що попередньо проведені іншими слідчими у кримінальному провадженні слідчі дії доводять відсутність події кримінального правопорушення, спростовують висновки досудового розслідування слідчого ОСОБА_4 .. Як свідчить позиція Європейського Суду у справі №41/74 Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності, тобто на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Із цього приводу Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України відокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави до яких, зокрема, належать пенсіонери. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Але слідчим ОСОБА_4 не було зазначено у постанові наступні питання: 1. Слідчий у резолютивній частині постанови послався на ч. 1 ст. 284 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. А отже під складом кримінального правопорушення у ч. 1 ст. 284 КПК України слід розуміти склад злочину. - сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Але слідчий не наводить жодної із цих ознак у мотивувальній частині постанови. Аби говорити про відсутність складу злочину, треба конкретно називати, якого саме елементу складу злочину немає. Постанова від 18.10.2022р. взагалі не містять доказу виконання посадовими особами правоохоронних органів Сумської області вимог ч. 2 ст. 9 КПК України за якою прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, ст. 36, 39 КПК, а також слідчим ОСОБА_4 ст. 40 КПК, що вказує на свідоме і умисне порушення вимог чинного законодавства за чого висновок слідчого ОСОБА_4 протирічить зазначеним вимогам КПК України, є незаконним, свідчить про відверте фальшування матеріалів постанови. 2. Постанова слідчого складається в т.ч. з: мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Описово-мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження не містить стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент закриття кримінального провадження; належну правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, підстави й мотивування її закриття. У цій частині постанови не дається обґрунтування прийнятого рішення про закриття кримінального провадження. В описовій частині не викладаються сутність та зміст підозри, підстави закриття кримінальної справи та докази, що їх підтверджують, завдану скаржнику шкоду та її відшкодування. За відсутності підстав для закриття кримінального провадження не наводяться посилання на статті КПК України, КК України або іншого закону, які передбачають складання постанови та вказані підстави її закриття. Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, але в матеріалах справи відсутні будь - які відомості щодо проведення слідчих дій та виконання слідчим ОСОБА_4 вимог ст. 40 КПК про особисто проведені слідчі дії. Як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження, в ній відсутні відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. А мотиви прийняття постанови слідчого ОСОБА_4 про відсутність у діях ОСОБА_20 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України судового рішення з передачі йому сина, протирічать зазначеній в заяві про злочин кваліфікації передбаченого за ознаками ст. 382 ККУ: невиконання судового рішення щодо порядку побачення з дитиною, що набрало законної сили, а заявлена ним правова кваліфікація за ч. 1 ст. 149 ККУ не містить посилань на підстави висновку згідно положення КПК і тому є окремою думкою слідчого та наслідками особистого тлумачення чинного законодавства слідчим неналежного органу досудового розслідування, що є привласненням повноважень Конституційного Суду України, за чого висновки постанови не ґрунтуються на доказах і є ПРИПУЩЕННЯМИ, чим порушено ст. 62 Конституції України. Висновок слідчого ОСОБА_4 протирічить зазначеним вимогам КПК України та є незаконним оскільки ст. 19 Конституції покладає на слідчого обов`язок діяти у відповідності та у спосіб визначеними законами та зокрема Постанови Верховної Ради України про ЗАСАДИ державної політики України в галузі прав людини за якою основним принципом державної політики в галузі прав людини є: забезпечення верховенства прав і основних свобод людини у відносинах з державою. Відповідно слідчим не було зазначено у постанові наступні питання: 1. відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття цієї постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посиланням на положення КПК; 2. в порядку ст. 55 КПК України про завдану шкоду потерпілому ОСОБА_3 з метою забезпечення прав, як учасника кримінального провадження. 3. правильну кваліфікацію діянь в т. ч. за ознаками злочину, передбаченого: ч. 1 ст. 149 ККУ, ч. 2 ст. 364 ККУ; ч. 2 ст. 366 ККУ; ч. 1 ст. 382 ККУ: невиконання судового рішення що набрало законної сили, 4. Питання про перекваліфікацію кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 що взагалі не вирішено слідчим та свідомо не зазначено що свідчить про намір звільнення від відповідальності шляхом введення в оману слідчого судді. З матеріалів кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 вбачається, що його порушено з підстав не тільки за невиконання судового рішення яке набрало законної сили яким було встановлено порядок побачень з його сином, невиконанням яких безпідставно протягом 15 років порушуються конституційні права ОСОБА_3 на участь у вихованні дитини, що суперечить вимогам Конституції України за якою права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, але за головного саме за протиправного тайного переміщення малолітньої дитини за кордон, незаконного його там утримування, утаємничення місця знаходження від суду, яким накладено обовязок на ОСОБА_20 , правоохоронних органів та ДВС України, та зміни призвища ОСОБА_82 на ОСОБА_82. Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Він вважає, що слідчий ОСОБА_4 всупереч наведених вимог, не забезпечив, ні ефективного розслідування у кримінальному провадженні № 0000347 від 10.01.2013 ні дотримання вимог КПК, а проведене неналежним органом досудового розслідування досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним, а навпаки свідчить про фальшування матеріалів та введення суду в оману. Слідчий ОСОБА_4 також допустив порушення процесуальних норм за КПКУ, жодного разу його не допитав, не встановив спричинення матеріальної шкоди, не взяв до уваги його заяви про проведення слідчих дій, не виконав вимог КПК, не провів перевірки за всіма наявними заявами про злочини, а висновок зробив за відсутності належних доказів. Тобто слідчий ОСОБА_4 не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події злочину, а також усіх необхідних процесуальних дій, чим порушив ст. 40 КПКУ за якою слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. та уповноважений проводити слідчі дії. Таким чином за наявних матеріалів що вказують на порушення слідчого ОСОБА_4 та наявність в його діях ознаків злочину, постанова слідчого ОСОБА_4 від 18.10.2022р. про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення є: передчасною, оскільки не встановлено навіть за наявними матеріалами результатів досудового слідства щодо порушень ОСОБА_20 вимог чинного законодавства, незаконною, за наявних доказів та судових рішень щодо вчинених порушень саме слідчим неналежного органу досудового розслідування ОСОБА_4 , за чого продовжуються порушення конституційних прав ОСОБА_3 , упередженою за наведеними порушеннями слідчим неналежного органу досудового розслідування ОСОБА_4 та протиправною спробою відвести ОСОБА_20 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за злочин скоєний групою осіб за попередньою змовою відносно малолітньої особи чим продовжено завдання йому значної шкоди на протязі 16 років. Згідно правових приписів ч. 1 ст. 303 КПК України про можливість оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження змушений подати цю скаргу. Завданнями кримінального провадження є забезпечення в т.ч. швидкого повного та неупередженого розслідування з додержанням принципу верховенства права та застосуванням і урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Згідно КПК Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, відповідно до загальних засад кримінального провадження яким є в т.ч. забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Згідно ст.303 КПК України, дії слідчого можуть бути оскаржені до суду під час досудового розслідування справи згідно функцій правової держави та її утвердження як такої що полягає саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді. Він вважає, що обставини кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 є аналогічними до встановленого висновку ЄСПЛ у справі щодо неналежної роботи органів прокуратури, які не забезпечили проведення своєчасного та ефективного досудового розслідування чим не виконали імператив ст. 2 КПК: рішенням Європейського Суду з прав людини від 22 лютого 2005 р. у справі «Новоселець кий проти України» вказано, за п. 111 прокуратура є державним органом правової держави, діяльність якого сприяє здійсненню правосуддя, і у випадку недотримання зобов`язань, покладених на цей орган, прав, гарантованих Конвенцією, були б позбавлені їх "конкретного та ефективного" сенсу. Одне з таких зобов`язань передбачає те, що сторона, яка постраждала, може сподіватись на уважний та ретельний розгляд її скарг. п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту. За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 6 КАС шляхом її використання застосовується правило про пріоритет норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням. З цього погляду показовим є остаточне рішення Європейського суду з прав людини в справі «Щокін проти України», в якому Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції: в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування. Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними Рішенням від 28 квітня 2009 року № 9-рп/2009 Конституційний Суд України, зробив концептуальне застереження органам державної влади про те, що невиконання державою своїх зобов`язань призводить до порушення принципів правової держави, ставить громадян у нерівні умови, підпиває принцип довіри особи до держави (абз. 5 п. 5 мотивувальної частини). Рішенням Конституційного Суду України № 19-рп від 14.12.2011вирішив: права та свободи, гарантовані Конвенцією, мають захищатися передусім на національному рівні, право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до ч.2 ст.64 Конституції не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану, а недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади. Ст.55 Конституції як норм прямої дії якою «кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб». Крім порушення наведених рішень Європейського Суду, прокурори допустили порушення Закону України «Про основи національної безпеки України» який визначає на сучасному етапі основними реальними та потенційними загрозами національній безпеці України, стабільності в суспільстві у внутрішньополітичній сфері порушення Конституції і законів України, прав і свобод людини і громадянина що вбачається у діяльності ГУНП, прокуратур Сумської області. Відсутність дієвого контролю за рішеннями та діями слідчих та ігнорування прокурорами принципів організації і діяльності прокуратури, привело до не виконання посадовими особами правоохоронного органу ст. 3, 8,19. 64, 68,129-1,131- 1 Конституції, вимог Закону України «Про прокуратуру» та «Про Національну поліцію», ст. 28, 36, 39, 40, КПК. за безконтрольності та неефективного керівництва підлеглими при здійснені нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування. ВССУ листом від 09.11.2012 № 1640/0/4-12 (Документ ВРУ УІ640740-12), з метою однакового застосування всіма судами загальної юрисдикції кримінального процесуального законодавства та уникнення неоднозначного тлумачення норм права судам слід звернути увагу на наступне: У статті 220 КПК імперативно встановлено триденний строк для розгляду скарги, за результатом якого може бути прийнято одне із таких рішень: 1) про задоволення скарги та надання відповідному слідчому, прокурору обов`язкових для виконання вказівок щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. У цьому випадку прокурор вищого рівня у відповідному рішенні повинен: а) зазначити, які процесуальні дії або які процесуальні рішення має вчинити прокурор; б) встановити конкретні строки, в межах яких прокурор зобов`язаний вчинити ці дії або прийняти відповідне рішення; 2) про відмову в задоволенні скарги, винести вмотивовану постанову, копія якої вручити особі, яка заявила клопотання, якщо прокурором вищого рівня буде встановлено, що розумні строки не було порушено. За ст.. 110 КПК процесуальними рішеннями є всі рішення слідчого, прокурора, які приймаються у формі постанови, прийнятої в межах компетенції згідно із законом. Жодного процесуального рішення у відповідності до імперативних вимог чинного акту ВРУ - Документу v1640740-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», по цей час в т.ч. щодо підстав направлення справи нижчому неналежному органу досудового розслідування йому не надано, що вказує на неодноразове умисне невиконання керівниками прокуратур та ГУНП в Сумській області імперативних вимог Закону України v1640740-12, «Про прокуратуру», «Про національну поліцію», ст.. 3, 8, 19, 55, 56, 68, 129-1, 131-1 Конституції, ст. 9, 25, 36, 39, 218, 219, 220, 535 КПК. За методом правового регулювання Імперативна норма - виражає у категоричних розпорядженнях держави чітко позначені дії і не допускають ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єктів. Конституція України та чинне законодавство не передбачає можливості будь - якого органу державної влади відмовитися виконувати положення закону, який набув чинності. Керівниками прокуратур та ГУНП в Сумській області за безпідставним залученням неналежного органу досудового розслідування та безконтрольності за діями та рішеннями слідчого ОСОБА_4 також порушено Закон України «Про основи національної безпеки України» який визначає на сучасному етапі основними реальними та потенційними загрозами національній безпеці України, стабільності в суспільстві у внутрішньополітичній сфері порушення Конституції і законів України, прав і свобод людини і громадянина що також вбачається у діяльності керівників прокуратур та ГУНП в Сумській області. Слідчий ОСОБА_4 , по цей час не виконав вимоги ст. 129-1 за яким судове рішення що набрало законної сили є обов`язковим до виконання., що вказує на свідоме і умисне порушення ним особисто вимог чинного законодавства, та наявність ознаків злочину за ч. 2 ст. 366 ККУ, за чого постанова слідчого ОСОБА_4 від 18.10.2022р. в порушення вимог ст. 62 Конституції ґрунтується на припущеннях, та спробі тлумачення законодавства, протирічить вимогам КПК та Конституції України також свідчить про невиконанням обов`язку слідчого за ст. 40 КПК є незаконною. Тому встановленням судом свідомого і умисного порушення слідчим ОСОБА_4 вимог чинного законодавства за наявності ознаків вчиненого ОСОБА_20 злочину за ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 382 ККУ, та скасування постанови від 18.10.2022р. слідчого ОСОБА_4 у кримінальному провадженню № 0000347 від 10.01.2013 сприятиме захисту порушеного права та буде ефективним засобом, направленим на посилення відповідальності слідчого та заходом процесуального контролю за досудовим розслідуванням у КП, що також сприятиме укріпленню авторитету Держави. Подія злочину (подія кримінального правопорушення) - це діяння особи, вчинення якого заборонено законом і яке законодавцем визнається злочином (кримінальним правопорушенням). Отже, подія злочину - це вчинення особою діяння, яке має ознаки злочину. В найбільш узагальненому визначенні подія злочину - це вчинення злочину. Враховуючи (виходячи з того), що: 1) законодавець виділяє відсутність події злочину і відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (складу злочину), а також невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливостей їх отримати як самостійні підстави закриття кримінального провадження, тобто вважає, що ці підстави мають різний зміст; 2) спосіб, знаряддя, засоби вчинення злочину і, частково, місце, час та обстановка, ситуація вчинення злочину, які, здебільшого, називають факультативними ознаками об`єктивної сторони складу злочину, є ознаками самого діяння як феномена, факту, явища об`єктивної дійсності, який державою визначається як небажаний, шкідливий, небезпечний для суспільства, наявність вчинення якого має тягти кримінальну відповідальність, є підстави стверджувати, що подія злочину відсутня у разі: 1) відсутності діяння у кримінально-правовому значенні (розумінні), в тому числі і у разі відсутності наслідків, які законодавцем визначені як обов`язкова ознака складу злочину; 2) відсутності суспільної небезпечності діяння, яке містить склад злочину (ознаки складу злочину); 3) відсутності у вчиненому діянні складу конкретного злочину. Не може бути події злочину при відсутності в діянні особи складу злочину. Таким чином, відсутність у діянні особи складу злочину означає одночасно і відсутність події злочину Підставою для закриття кримінального провадження законодавець називає відсутність саме події злочину, а не відсутність якогось явища, якогось факту, якоїсь дії. При цьому мається на увазі (йдеться) про відсутність події конкретного, певного злочину в діях особи, а не про відсутність події злочину взагалі. Певна поведінка, певна дія особи стає подією злочину (оцінюється, кваліфікується як злочин) за умови, що вона не тільки містить ознаки певного, конкретного складу злочину; передбаченого ККУ, а й характеризується такою ознакою злочину як суспільна небезпечність. Принципово важливим є те, що у законодавчому визначенні підстави кримінальної відповідальності у частині 2 статті 2 Кримінального кодексу зазначається, що такою є не просто вчинення особою діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а що вчинене діяння має бути суспільно небезпечним у значенні, в якому це поняття вживається у ч. 1 ст. 11 КК з урахуванням положення (обмеження), зазначеного у ч. 2 ст. 11 КК. Це дає підстави стверджувати, що підставою кримінальної відповідальності можна вважати: 1) вчинення особою діяння, яке є злочином; 2) вчинення особою діяння, яке має бути кваліфіковане як таке, що є подією злочину; 3) наявність у вчиненому діянні події злочину. Отже, в кримінально-правовому розумінні подія кримінального правопо-рушення (злочину) (певного, конкретного) - це вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення (злочину). По суті, подія злочину, а не склад злочину є підставою кримінальної відповідальності, оскільки, як зазначалось, діяння, яке містить (формально і фактично) склад злочину, може бути вчинене за наявності якоїсь із обставин, що виключають злочинність діяння, в тому числі може бути малозначним. За невиконанням керівниками СУ ГУНП в Сумській області та Сумської обласної прокуратури імперативних вимог норми прямої дії ст. 19 Конституції України, ст. 28, 36, 39, 40, 218, 220 КПК, Законів Про прокуратуру, Про національну поліцію, та зважаючи на 10-РІЧНУ бездіяльність прокуратури Сумської області, СУ ГУНП у Сумській області у досудовому розслідуванні № 0000347 від 10.01.2013 та завдання ПОТЕРПІЛОМУ моральної шкоди з урахуванням попередніх рішень слідчих, прокурорів та суду щодо не усунення наведених порушень та бездіяльності слідчого відділу Сумського РУП ГУНП в Сумській області, а також відсутності контролю за його діяльністю з боку керівництва Головного управління Національної поліції України в Сумській області, та прокуратури Сумської області та окружної прокуратури м. Суми, за вищенаведеним та за ст. 307 КПК він просив:

1. Поновити за необхідності строк звернення зі скаргою, оскільки за його перебуванням в евакуації за межами держави та умисною бездіяльністю слідчого ОСОБА_4 він тільки 15 березня 2023р. отримав від окружної прокуратури м. Суми постанову від 18.10.2022р. про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013.

2. Скасувати рішення Сумської обласної прокуратури про передачу матеріалів кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 до окружної прокуратури м. Суми за порушення імперативних вимог: ст. 36,218 КПК, ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів про застосування норми права, викладений у висновках постанов Верховного Суду, є обов`язковим для застосування судами і всіма суб`єктами владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. невиконання Висновку Постанови від 14 квітня 2020 року Верховного Суду, яка набрала законної сили: Підслідність кримінальних проваджень визначається виключно кримінальним процесуальним законом, а саме ст, 216, 218 КПК, а ч. 5 ст. 36 КПК застосовується лише у випадку здійснення досудового розслідування органом, визначеним у ст. 216, 218 КПК.

3. Зобов`язати керівника Сумської обласної прокуратури вчинити певні дії: > за імперативними вимогами ст. 218 КПК та повноваженнями ч. 5 ст. 36 КПК, > ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, > висновку Постанови від 14 квітня 2020 року Верховного Суду, повернути матеріали кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 до належного органу досудового розслідування: ГУНП в Сумській області або СУ ГУНП України, > повідомити про прийняті заходи за отриманням додаткових пояснень щодо вчинених порушень з ознаками злочину ОСОБА_20 що надані керівнику Сумської обласної прокуратури його листом Вих. 02/11 від 08 лютого 2023 року.

4. Скасувати як незаконну та сфальшовану постанову неналежного органу досудового розслідування Сумського РУП ГУНП в Сумській області слідчого ОСОБА_4 від 18.10.2022р. про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 за порушенням норми прямої дії ст. 19 Конституції України, ст. 218 КПК, а також за бездіяльність та фальшування слідчим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000347 від 10.01.2013 року за невиконання вимог ст. 2, 40 КПК, а також наведених Ухвал слідчих судді Зарічного районного суду у справі № 591/7447/17 в т.ч. про встановлення судового контролю, з ознаками злочину та корупційних дій слідчого ОСОБА_4 ..

5. Скасувати всі процесуальні рішення Сумської обласної прокуратури, окружної прокуратури м. Суми, ГУНП в Сумській області, щодо передання матеріалів кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 до неналежного органу досудового розслідування Сумського РУП ГУНП.

6. Витребувати від всіх відповідачів всі процесуальні документи що стосуються передачи справи до Сумського РУП ГУНП в Сумській області, зокрема всі наявні матеріали кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 та дослідити відповідність його стану у встановленому порядку, передбаченому КПК та чинним законодавством в т.ч. наявність всіх обовязкових процесуальних документів процесуального керівництва та керівника органу длосудового розслідування, наявність та виконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора - процесуального керівника, начальника СВ, наданих у порядку, передбаченому КПК зокрема на дотримання розумних строків досудового розслідування.

7. Зобов`язати керівника окружної прокуратури м. Суми вчинити певні дії - негайно, до початку судового засідання виконати вимоги його заяв Вих. № 03/10 від 07 березня 2023 року та ПОВТОРНО від 11 березня 2023 року та надати завірені копії відповідних документів на його електронну пошту: > Повну копію витягу з ЄРДР станом на день її надання, > Доручення на проведення досудового розслідування. > Постанови про призначення процесуальних керівників

8. ПОВТОРНО зобов`язати вчинити певну дію керівника СУ ГУНП в Сумській області, що здійснювало слідство кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013: виконати у строки визначені ст. 535 КПК в повному обсязі вимоги Ухвали від 25 серпня 2021 року у справі № 591/7447/17 слідчого судді Зарічного районного суду про виконання вимог встановленого судового контролю.

9. Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у повній відповідності до: > норми прямої дії статті 129-1 Конституції України про обов`язковість виконання судового рішення, яке набрало законної сили, > норми прямої дії статті 131-1 Конституції України про повноваження прокурора, > імперативних вимог статті 535 КПК за якою судове рішення, що набрало законної сили, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили. Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

10. Зважаючи на введення воєнного стану та його перебування з 5 травня 2022 року в евакуації за межами України, провести судове засідання відповідно ст.. 336 КПК за його особистої участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.

Додаток. Додаткові пояснення щодо вчинених порушень з ознаками злочину ОСОБА_20 надані керівнику Сумської обласної прокуратури Вих. 02/11 від 08 лютого 2023 року. Матеріали переписки з органами досудового розслідування Копія постанови слідчого ОСОБА_4 . Потерпілий, підпис, « ОСОБА_3 » (вхідний № ЕП-4079/23 від 24.03.2023 року) (а. п. 59-69) .

24.03.2023 року слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенант поліції ОСОБА_4 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву, в якій вона зазначила про те, що у провадженні слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми перебувають матеріали скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 від 18.10.2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 року, та її скасування, розгляд якої призначено на 29.03.2023 року на 10 годину 30 хвилин. Вона повідомляє про те, що у зв`язку з надмірною робочою завантаженістю, а також несенням служби у складі слідчо-оперативних груп Сумського РУП ГУНП в Сумській області з`явитися 29.03.2023 року на розгляд вищевказаної скарги не видається за можливе, у зв`язку з чим вона просила проводити розгляд без її участі. Однак, разом з тим, вона повідомляє про те, що проти задоволення скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 від 18.10.2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 року, та її скасування вона категорично заперечує та просить залишити скаргу без задоволення, у зв`язку з тим, що вказане рішення прийнято у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства, є обґрунтованим та законним. Відтак, проведеними у ході досудового розслідування слідчими діями не вдалось встановити підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення, що у свою чергу свідчить про відсутність в діях осіб складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України, а тому й відсутність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності. Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження у такому випадку підлягає негайному закриттю. Враховуючи вищевикладене, проти задоволення скарги ОСОБА_3 та скасування постанови слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 від 18.10.2022 року у кримінальному провадженні №0000347 від 10.01.2013 року вона категорично заперечує, у зв`язку з відсутністю на те законних підстав (вхідний № 9289 від 24.03.2023 року) (а. п. 73) .

27.03.2023 року ПРИВАТНИЙ ЮРИСТ Аспірант кафедри права СНАУ Полковник Збройних Сил у відставці ОСОБА_58 надіслав на електронну пошту Ковпаківського районного суду м. Суми запит на інформацію, адресовний Голові Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , в якому він зазначив дослівно наступне (мовою оригіналу) . Ухвалою від 21.3.2023р. суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 по справі № 592/3494/23 за його скаргою Вих № 03/32 від 20 березня 2023 року зареєстровану судом 20.3.2023р. за ст. 306 КПК на постанову слідчого поліції, по якій провадження не відкрито за відсутності в системі електронного суду ухвали про її відкриття (додаток 1,2,), але вже відмовив у клопотанні потерпілого ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції за безпідставністю вимог. Не визначеним чином тільки 23.3.2023р. скаргу від 20.3.2023р. призначено до розгляду на 29.3.2023р., з перевищенням строків за ст. 306 КПК, але де і яким порядком буде проведено судове засідання судовим рішенням не встановлено. Для встановлення правосуб`єктності судді громадянина ОСОБА_1 та його права вчиняти будь-яких процесуальних дій, пов`язаних із розглядом справ зазначає наступне. Стаття 8 Конституції України В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України зокрема її ст. 71 та цього Закону призначений суддею. Норма прямої дії статті 71 Конституції України встановлює: Вибори до органів державної влади (в т.ч. судової) є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Згідно наведених правових норм суддею є громадянин України, який відповідно до норм прямої дії Конституції України: Ст. 71 був обраний до органу судової влади на основі загального, рівного і прямого виборчого права таємним голосуванням. І тільки після обрання до органу судової влади таємним голосуванням на підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України та згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» був призначений суддею саме з числа осіб, обраних до органу судової влади таємним голосуванням. Судова влада України - незалежна і самостійна гілка державної влади, яка здійснюється судами. Нарівні з виконавчою та законодавчою гілкою влади є однією з гілок влади відповідно до ст. 6 Конституції України. Органи судової влади здійснюють свої повноваження у межах, встановлених Конституцією України та відповідно до Законів України. Судова влада здійснюється одноосібно суддею або судовою колегією з дотриманням встановленої законом процедури. Межі дії судової влади обмежені нормами, що регламентують право на звернення в суд, а також принципами права. Рішення Конституційного Суду України (Велика палата) № 13-р/2020 Фундаментальним принципом конституціоналізму і гарантією належного управління є поділ державної влади на самостійні гілки влади з власною компетенцією, визначеною конституцією і законами, прийнятими на її основі, що означає самостійне виконання кожним із них своїх функцій та здійснення повноважень відповідно до Конституції та законів України Ефективне виконання судовою владою її функцій можливе лише за умови її незалежності, що є характерною рисою саме судової влади. Суди повинні бути повністю незалежними від органів законодавчої та виконавчої влади що забезпечується відокремленістю її в системі поділу державної влади, неможливістю інших гілок державної влади впливати на рішення судів, а також гарантіями незалежності суддів. Судді здійснюють правосуддя шляхом реалізації судової влади в межах повноважень, якими вони наділені відповідно до Основного Закону України та закону про судоустрій і статус суддів. Юридичний статус усіх суддів обумовлений, зокрема, наявністю єдиного порядку набуття статусу судді, сукупністю прав та обов`язків судді. Беручи до уваги що ОСОБА_1 є претендентом на місце у Конституційному Суді та включений у список кандидатів на посаду судді КСУ за квотою з`їзду суддів, а також зважаючи на мотиваційний лист від 02.02.2023 року як кандидата по посаду судді Конституційного Суду України, за наданим йому ст. 5 Конституції України правом як єдиному джерелу влади в Україні здійснювати владу безпосередньо, у відповідності до правових приписів зокрема імперативних норм прямої дії ст.. 8, 19 Конституції та Законів України: «Про судоустрій і статус суддів», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», він просив надати завірені належним, чином копії документів: > де і коли громадянина ОСОБА_1 було обрано до судової гілки влади, відповідно до норми прямої дії статті 71 Конституції України на основі загального, рівного і прямого виборчого права таємним голосуванням; > надати номер рішення ЦВК та відповідний протокол про його обрання, > ПОЛОЖЕННЯ про порядок виготовлення, обліку, видачі, заміни та знищення посвідчень суддів, суддів, яких призначено на адміністративні посади, суддів у відставці та присяжних зазначає: Посвідчення є офіційним документом, який засвідчує займану посаду особи, якій його видано, та підтверджує повноваження власника посвідчення, встановлені Законом України "Про судоустрій і статус суддів". ПОСВІДЧЕННЯ СУДДІ не є інформацію з обмеженим доступом. Тому він просив надати завірену належним чином копію посвідчення судді ОСОБА_1 . Він просив Голову суду з розумінням поставитись до ЗАКОННИХ ВИМОГ єдиного джерела влади в Україні при безпосереднім її здійсненням, оскільки відмова голови суду від виконання наведених, в т.ч. імперативних вимог чинного законодавства буде свідчити про вчинення криминального злочину з відповідним його реагуванням. Тому він просив забезпечити виконання ОСОБА_1 його законних вимог, не пов`язаних зі здійсненням правосуддя та незалежністю судді. Відповіді просив надати у встановлений чинним законодавством спосіб у скорочений термін на його електронну пошту (вхідний № ЕП-4152/23 від 27.03.2023 року) (а. п. 81-83) .

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_59 від 28.03.2023 року у справі № 592/3494/23, провадження № 1-кс/592/1561/23 заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 у кримінальному провадженні за його скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження (справа № 592/3494/23) було залишено без задоволення. Ухвала набрала законної сили 28.03.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109903209) (а. п. 93) .

29.03.2023 року за Вих № 03/50 від 29 березня 2023 року Голові Ковпаківського районого суду м. Суми ОСОБА_1 скаржник: ОСОБА_3 . полковник у відставці, юрист, пенсіонер що перебуває в евакуації за межами держави ІПН НОМЕР_8. НОМЕР_2, НОМЕР_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав заяву про НАСЛІДКИ невиконання суддею вимог чинного законодавства з ознаками злочину, в якій він зазначив дослівно наступне (мовою оригіналу) . Заявою Вих.. № 03/44 від 25 березня 2023 року він заявив про відвід судді ОСОБА_1 у розгляді справи № 592/3494/23 за умисне невиконання ст. 19 Конституції та дій поза межами наданих строків її повноважень, безпідставно, не у спосіб встановлених КПК та не застосування практики Європейського суду з прав людини як джерела права. Також він застеріг суддю ОСОБА_1 від подальшого грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду та від вчинення істотного дисциплінарного проступку. Слідчий суддя ОСОБА_1 неодноразово порушував вимоги КПК та норми прямої дії ч. 2 ст. 19 Конституції вчинивши грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду, з ознаками злочину, за чого за його заявою відносно нього було розпочато досудове розслідування. Але висновків суддя ОСОБА_1 не зробив та порушення продовжив. Так Ухвалою від 21.3.2023р. суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 по справі № 592/3494/23 за його скаргою Вих № 03/32 від 20 березня 2023 року зареєстровану судом 20.3.2023р. за ст. 306 КПК на постанову слідчого поліції, по якій провадження не відкрито за відсутності в системі електронного суду ухвали про її відкриття (додаток 1,2,), але відмовив у клопотанні потерпілого ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції за безпідставністю вимог. Не визначеним чином тільки скаргу від 20.3.2023р. призначено до розгляду на 29.3.2023р., з потрійним перевищенням строків за ст. 306 КПК, але де і яким порядком буде проведено судове засідання судовим рішенням не встановлено. Суддя ОСОБА_1 відмовивши у клопотанні потерпілого ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції за безпідставністю вимог не виконав імперативні норми КПК що встановлюють: Стаття 56. Права потерпілого 1. Протягом кримінального провадження потерпілий має право: 1) бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом; 2) повідомленим про закінчення досудового розслідування; 3) подавати докази слідчому судді, суду; 4) заявляти відводи та клопотання; 6) давати пояснення, показання;7) оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом; Стаття 94. Оцінка доказів 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд керуючись законом, вчиняють необхідні дії для прийняття відповідного процесуального рішення. Стаття 306. Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування 1. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. 1. Скарги на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги. 2. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу. Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. 3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Норма прямої дії Основного Закону статті 19 Конституції України вимагає: Органи СУДОВОЇ влади, СУДДІ зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суддя ОСОБА_1 судове засідання намагається провести всупереч імперативу ч. 2, 3 ст. 306 КПК з перевищенням строків та без обов`язкової його присутності як скаржника, не зважаючи на його знаходження в евакуації за межами держави за чого засідання має відбуватися в режимі відеоконференції. За таких порушень суддею ОСОБА_1 допущено саме істотного дисциплінарного проступку та істотні порушення Кримінального процесуального кодексу за яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, а саме: > порушення імперативних вимог ст. 3, 8,19, 55 Конституції України > умисне невиконання імперативу ч. 2,3 ст. 306 КПК: - розгляд заяв за межами строків наданих повноважень, - відмови обов`язкової присутності скаржника, не застосування та не врахування суддею норм права ЄСПЛ, > розгляд процессуальної дії порядку проведення судового засідання по справі проведено у невідкритому провадження по справі за відсутності відповідного процесуального рішення в системі електронного суду що містять ознаки злочину та свідчать про істотні порушення практики ЄСПЛ, норм прямої дії ст. 3, 8,19, 55 Конституції, та імперативних вимог ст. 8, 9,10, 55, 306, 370 КПК. Враховуючи відсутність правових підстав, якими має обґрунтовуватися висновки ухвали від 21.3.2023 року слідчого судді ОСОБА_1 зокрема що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та невиконання імперативних норм права, це свідчить про невідповідність відмови у задоволенні його вимог вищенаведеним вимогам чинного законодавства. Наведені порушення і цинічне невиконання імперативних вимог чинного законодавства, які суддя ОСОБА_1 свідомо відмовляється виконувати, привело до протиправної ухвали від 21.3.2023 року, та порушень його конституційного права потерпілого на судовий захист. За порушення вищенаведених імперативно встановлених обов`язків судової влади, зазначає безпідставність висновків ухвали від 21.3.2023 року оскільки суддя: > діяв не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. > вчинив дії, що ПРЯМО НЕ ПЕРЕДБАЧЕНІ законом для судді, > вчинив дії, що ПРЯМО ПРОТИРІЧАТЬ Конституції та законам України, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Такі дії стали можливі зважаючи на ОСОБИСТИЙ ЦИНІНЗМ та ПРАВОВИЙ НІГІЛІЗМ судді ОСОБА_1 за протиправну відмову виконувати саме ті норми права, що містяться в його посиланнях на обгрунтування ухвали від 21.3.2023р., що вказує на умисне та саме зухвале нехтування чинним законодавством, пряму відмову від виконання присяги судді НАРОДУ України, застосування як вибіркового правосуддя так і відкладеного правосуддя, а також його впевненість в безкарності, що підриває довіру як до судової гілки влади та до державної влади в цілому, що співмірне до заклику повалення існуючого устрою що свідчить про вчинення злочину а також ще і наявність корупційних дій. II. Практикою Європейського суду з прав людини якою безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»). Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема Бангалорських принципів поведінки суддів які мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів та адресовані суддям для використання як інструкції, де зокрема: за пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 р.) зазначається, що: суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи, якщо навіть у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Таким чином суддя ОСОБА_1 мав обов`язок заявити самовідвід та за нормою прямої дії ст. 19 Конституції України не має повноважень на участь в розгляді цієї справи, що обмежені строком у 5 діб - тобто до 26.3.2023 року. Зважаючи на положення пункту 1 ст. 6 Конвенції, ст. 8,9, ч. 1 ст. 21 КПК, зазначає що суддя ОСОБА_1 вчинив достатніх порушень для того, щоб у нього з`явилася обґрунтована впевненість в його упередженості та процесуальній неспроможності вирішити навіть елементарні законні процесуальні дії. Відповідно до підходів Венеціанської комісії виділяють складові верховенства права: права людини повинні бути захищені; повинні бути наявні засоби для врегулювання спорів без невиправданих витрат та відстрочок; вирішення питань про юридичні права повинно, як правило, здійснюватися на підставі закону, а не за розсудом; доступ до закону (положення закону повинні бути зрозумілими, ясними та передбачуваними); рівність перед законом; влада повинна реалізовуватися відповідно до закону, справедливо та розумно; наявність справедливого суду; держава повинна дотримуватися своїх зобов`язань як міжнародного, так і національного права. Дія принципу верховенства права має на меті встановлення певних меж діяльності держави в ім`я захисту прав людини, викорінення будь-якого свавілля і відповідності державного утворення демократичним стандартам. Основоположні права та свободи людини визначають зміст і спрямованість розуміння верховенства права і використовується в Україні для роз`яснення статей, їх тлумачення, формування правових позицій у практиці Конституційного Суду У частині другій статті 32 Закону України "Про Вищу раду юстиції № 22/98-ВР розкривається зміст поняття "порушення суддею присяги", яким є: вчинення ним, зокрема, дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності. Конституція України ст. 126 встановлює що підставами для звільнення судді є: вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, (за таких порушень присяги судді звільнено з посади суддю Київського районного суду м. Одеси). Згідно з ч.І ст.412 КПК України істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. За таких порушень він не має ніякого бажання брати участь у справі, де суддя цинічно не виконує Присягу судді джерелу влади - НАРОДУ, зважаючи що суддя ОСОБА_1 умисно вчинив істотного дисциплінарного проступку, протиправно надавши перевагу прокурору що свідчить про ціничне ігнорування імперативних вимог чинного законодавства, грубе і свідоме нехтування обов`язками, невідповідність практики висновкам вищих судів, що є несумісним зі статусом судді та виявило його невідповідність займаній посаді та наявність ознаків злочину, що передбачає кримінальну відповідальність та свідчить про НАЯВНІСТЬ упередженості та необ`єктивності судді, що за ст. 75 КПК є мотивом заяви про відвід, та оскільки його обов`язок ОБГРУНТУВАННЯ відводу законодавством не передбачено, враховуючи викладене, наявні докази прямої відмови судді з виконання імперативу Основного Закону України, викликають у нього стійку впевненість в упередженості судді ОСОБА_1 передбачені п. 3, 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, а тому його відвід, як початкова стадія притягнення судді до відповідальності, в т.ч. і кримінальної, за свідоме, умисне та цинічну відмову від виконання імперативних вимог чинного законодавства, а також практики ЄСПЛ, як джерела права в Україні, , що несумісне з посадою судді, підлягає безапеляційному задоволенню без доказів чи обґрунтування його сумнівів. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 80-81 КПК України, загальною декларацією з прав людини, в якій визнається як основоположний принцип надання в рівній мірі кожній особі права на розгляд її справи, що пов`язана зі встановленням її прав і обов`язків та п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, як інструкції суддям для застосування, що свідчить про невиконання обов`язку заявити самовідвід суддею ОСОБА_1 розгляді справи № 592/3494/23. За наведених порушень (а не незгодою з судовим рішенням) у відповідності до вищенаведених норм права та прецедентних рішень ЄСПЛ та ВС розглянути у судовому засіданні за його особистої та обов`язкової особистої участі судді ОСОБА_1 для пояснення підстав вчинення наведених порушень імперативних вимог чинного законодавства та його конституційних прав, що містять ознаки злочину, забезпечити виконання вимог ст.. 3 Конституції України, за якою держава в особі посадової особи судової гілки державної влади судді ОСОБА_1 має відповідати перед громадянином за свою діяльність. Заявлення відводу судді не суперечить положенням процесуального законодавства, та не є доказом спроби тиску чи впливу на суддю. Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи. Також відповідно вищенаведеному вимагав при розгляді заяви: Встановити в рішенні обґрунтовані посиланням на чинне законодавства (назва, стаття, частина, пункт) правові підстави, якими судді ОСОБА_1 , всупереч ч. 2 ст. 19 Конституції України, надано право діяти безпідставно, поза межами повноважень, встановлених ст. 306 КПК, та у невизначений чинним законодавством спосіб безпідставно здійснювати розгляд справи № 592/3494/23. Відмова в застосуванні норми прямої дії ст. 3, 8, 19, 68 Конституції та імперативу ст. 8 КПК а також не врахування висновків ВС та аналізу Сумського апеляційного суду щодо судової практики слідчих суддів що виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні, свідчать про протиправні дії та рішення судді ОСОБА_1 з ознаками злочину та його нелегітимність участі в розгляді справи № 592/3494/23 Відповідно статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Суддя ОСОБА_1 перетворив Верховенство права у помісь безпідставних амбіцій та умисного невиконання норм прямої дії ст. 8 та 19 Конституції, а також за не застосуванням норм права ЄСПЛ як джерела права в Україні, чим порушив його право потерпілого на судовий захист. Особистий цинізм судді ОСОБА_1 в тому що зазначені порушення вчинені ним як кандидатом юридичних наук та кандидатом по посаду судді Конституційного Суду України, який у своєму мотиваційному листі від 02.02.2023 до Ради суддів України зокрема зазначив: розглядаючи кримінальні справи, ухвалюючи рішення, він посилався та посилаюся на відповідні рішення Конституційного Суду України, маючи негативний результат звернення до Конституційного Суду України з приводу конституційних гарантій незалежності як судді, дечому навчив мене. Всупереч заявленим амбіціям суддя ОСОБА_1 виявив повну професійну непридатність виконувати присягу судді, фахову неспроможність здійснювати навіть елементарні, імперативно встановлені процесуальні дії, що свідчить про умисне невиконання норм прямої дії Конституції України: Стаття 5. Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо Стаття 6. Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19. Органи СУДОВОЇ влади, СУДДІ зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 38. Громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Стаття 71. Вибори до органів державної (СУДОВОЇ) влади є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення. За наявної, згідно вищенаведеного, у нього впевненості в особистої заінтересованість та вчинення дій які не мають нічого спільного з вимогами присяги судді, упередженості, безпорадності та неспроможності судді ОСОБА_1 виконати встановлений ст. 80 КПК обов`язок судді заявити самовідвід, а також неспроможности повідомити про номер виборчого округу, дату проведення виборів до органів судової влади та копію рішення ЦВК про обрання до органу судової влади громадянина ОСОБА_1 за результатами проведення виборів що мали відбутися у відповідності до ст. 71 Конституції України на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування, він заявив відвід громадянину ОСОБА_1 у справі № 592/3494/23, а також небажання брати участь у справі, де нелегітимний суддя цинічно не виконує Присягу судді джерелу влади - НАРОДУ. Відповіді на його звернення він не отримав. IV. Всупереч вищенаведеним порушенням та невиконання імперативних вимог чинного законодавства в його заяві про відвід судді ОСОБА_1 у справі № 592/3494/23, сам суддя ОСОБА_1 вважав заявлений відвід необґрунтованим, і за такої підстави відмовила у задоволенні його заяви про його відвід. Норма прямої дії статті .1.9 Основного Закону Конституції України: Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За методом правового регулювання Імперативна норма - виражає у категоричних розпорядженнях держави чітко позначені дії і не допускають ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єктів. Жодним законом його не зобов`язано обґрунтовувати відвід За нормою прямої дії у статті 19 Конституції України: суддя не може приймати рішення без прямо визначених на то законодавством меж, підстав та повноважень на його прийняття. Судові рішення з огляду на верховенство права за змістом повинні утверджувати справедливість і права людини, ґрунтуватись на Конституції, та чинному законодавстві, яке їй не суперечить. Закон України Про судоустрій і статус суддів визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Рішенням Конституційного Суду України від 11.03.2011 № 2-рп визначено що дотримання суддею присяги - його конституційно визначений обов`язок та необхідною умовою довіри до суду та правосуддя з боку суспільства. Таким чином присяга судді має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового, конституційного його зобов`язання. Так суддя ОСОБА_1 умисно та свідомо відмовляється від виконання норми прямої дії ст. 3, 8, 19, 68, 129 Конституції, імперативу ст. 370 КПК та присяги судді народу У країни. Якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно може здаватися, що це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід судді, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Таким чином зважаючи на наведені порушення, судова практика судді ОСОБА_1 не відповідає навіть імперативним вимогам чинного законодавства та за таких підстав всупереч імперативно встановленому в Основному Законі ст. 3 Конституції України головному обов`язку держави та відповідно судової гілки влади - утвердження і забезпечення прав і свобод людини, дії та рішення судді ОСОБА_1 спрямовані на їх порушення та плюндрування, умисний примус громадян на виконання прямо не передбачених законом вимог з порушенням їх конституційних прав, що привело до грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду в т.ч. за не виконання норм прямої дії, зокрема ст. 8, 19,129 Конституції України, що несумісне з посадою судді. Відповідно він не має ніякого бажання брати участь у справі, де суддя цинічно не виконує Присягу судді джерелу влади - НАРОДУ, зважаючи що суддя ОСОБА_1 умисно ПОВТОРНО вчинив істотного дисциплінарного проступку, що свідчить про цинічне ігнорування імперативних вимог чинного законодавства, грубе і свідоме нехтування обов`язками, невідповідність практики висновкам вищих судів, що є несумісним зі статусом судді та виявило його невідповідність займаній посаді та наявність ознаків злочину, що передбачає кримінальну відповідальність та свідчить про НАЯВНІСТЬ упередженості та необ`єктивності судді, що є мотивом заяви про самовідвід, тому враховуючи викладене, наявні докази прямої відмови судді з виконання імперативу Основного Закону України викликають у нього впевненість в упередженості судді ОСОБА_1 передбачені ст. 80 КПК України. За нормою прямої дії статті 19 Конституції України: суддя не може приймати рішення без прямо визначених на то законодавством меж, підстав та повноважень на його прийняття. Судові рішення з огляду на верховенство права за змістом повинні утверджувати справедливість і права людини, грунтуватись на Конституції, та чинному законодавстві, яке їй не суперечить. Закон України Про судоустрій і статус суддів визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Рішенням Конституційного Суду України від 11.03.2011 № 2-рп визначено що дотримання суддею присяги - його конституційно визначений обов`язок та необхідною умовою довіри до суду та правосуддя з боку суспільства. Таким чином присяга судді має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового, конституційного його зобов`язання. Конституційний Суд України від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 : суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності, що передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суддя ОСОБА_1 умисно та свідомо відмовилася від виконання норми прямої дії ст. 3, 8, 19, 68, 129 Конституції, імперативу ст. 2, 370 КПК та присяги судді народу України. Протиправність рішень судді свідчить про намагання безпідставно не виконувати судову практику ЄСПЛ не заявляючи самовідвід, здійснювати судочинство за межами повноважень встановлений ст. 306 КЦПК України та у невстановлений чинним законодавством спосіб. Тому пряма та свідома відмова судді ОСОБА_1 від виконання імперативних вимог чинного законодавства: не відповідає ст. 2, 10, 370 КПК, та всупереч ст. 19 Конституції привласнила право робити те, що прямо не передбачено законодавством, є доказом умисного не виконання вимог ст.. 3, 8, 19, 55, 68 126 Конституції, прецедентої практики Європейського Суду з прав людини, ст.. 2, 370 КПК, Постанов Верховного Суду та вказує на невиконання суддею присяги та порушення його конституційних прав, а також на невідповідність судової практики вимогами чинного законодавства, є обставинами, які викликають не тільки сумнів але і впевненість в упередженості судді, та вчинення дій які не мають нічого спільного з вимогами присяги судді. За ст. 126 Конституції підставами для звільнення судді є: 3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює: Ст. 109 Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема: 7) суддя допустив грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду. На підставі викладеного, керуючись ст. 2,10, 370 КПК, загальною декларацією з прав людини, в якій визнається як основоположний принцип надання в рівній мірі кожній особі права на розгляд її справи, що пов`язана зі встановленням її прав і обов`язків та п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, як інструкції суддям для застосування, він заявив що вчинення злочину суддею ОСОБА_60 за умисне невиконання норм прямої дії ст. 19 Конституції України, дій поза межами строків наданих їй повноважень, безпідставно, не у спосіб встановлених ст. 2, 9, 370 КПК та не застосування практики Європейського суду з прав людини як джерела права за відмови у заявленні самовідводу, унеможливлює його подальшу участь у справі. Всупереч вищенаведеному суддя ОСОБА_61 розглянув його заяву про відвід ОСОБА_1 без його присутності за відмовою у відеоконференції за таких же підстав, що і ОСОБА_1 , при тому жодного процесуального рішення з обгрунтуванням своїх дій йому не надав. Для уникнення подальшого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду та вчинення істотного дисциплінарного проступку, він вимагає: повернути без розгляду скаргу Вих № 03/32 від 20 березня 2023 року ОСОБА_3 на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування. Голову Ковпаківського районного суду м. Суми він просить: Забезпечити передачу справи на новий авторозподіл з безумовним дотриманням чинного законодавства та присяги судді НАРОДУ. Забезпечити приведення судової практики слідчих суддів у відповідність до вимог КПК та Конституції України. Потерпілий, підпис, ОСОБА_3 . (вхідний № ЕП-4461/23 від 29.03.2023 року) (а. п. 94-99) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.03.2023 року особисту участь ОСОБА_3 при розгляді його скарги на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, було визнано обов`язковою. Копію ухвали (резолютивної частини) було постановлено негайно направити на електронну пошту скаржника ОСОБА_3 . полковника у відставці, юриста, пенсіонера що перебуває в евакуації за межами держави, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4. Ухвала набрала законної сили 31.03.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109932561, ) (а. п. 122) .

03.04.2023 року за Вих № 04/01 від 02 квітня 2023 року Голові Ковпаківського районого суду м. Суми ОСОБА_1 скаржник: ОСОБА_3 . полковник у відставці, юрист, пенсіонер що перебуває в евакуації за межами держави ІПН НОМЕР_8. НОМЕР_2 , НОМЕР_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав повторну заяву про НАСЛІДКИ невиконання суддею вимог чинного законодавства з ознаками злочину, в якій він зазначив дослівно наступне (мовою оригіналу) . Заявою Вих.. № 03/44 від 25 березня 2023 року він заявив про відвід судді ОСОБА_1 у розгляді справи № 592/3494/23 за умисне невиконання ст. 19 Конституції та дій поза межами наданих строків її повноважень, безпідставно, не у спосіб встановлених КПК та не застосування практики Європейського суду з прав людини як джерела права. Також він застеріг суддю ОСОБА_1 від подальшого грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду та від вчинення істотного дисциплінарного проступку. Суддя Онайко застосував корпоративну змову та необгрунтовано відмовів у заявленому відводі, чим вчинив такі саме порушення що і ОСОБА_62 . Зважаючи на продовження порушень заявою Вих.. № 03/44 від 25 березня 2023 року він заявив ОСОБА_1 про повернення без розгляду скаргу Вих № 03/32 від 20 березня 2023 року ОСОБА_3 на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування. Всупереч його заяві ОСОБА_1 . ПРОТИПРАВНО продовжує здійснювати провадження призначивши судове засідання на 07.4.2023р. За вищенаведеного не визначена особа ОСОБА_1 відмовилася надати документи про встановлення особи та її повноваження, , всупереч ст. 71 Конституції України та ч. 1 ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» протиправно виконуючи повноваження судді. Безпідставно перебуваючи на посаді судді в підприємстві невизначеної Організаційно-правової форми СУДОВА СИСТЕМА з Формою власності Недержавна власність - НЕДЕРЖАВНОЇ (ПРИВАТНОЇ) власності ПРОТИПРАВНО за умисним НЕВИКОНАННЯМ Конституції та КПК України ЗДІЙСНЮЄ ДІЇ з розгляду його заяви про скасування постанови слідчого, при тому не виконує імперативних вимог ст. 306 КПК щодо порядку, строку та способу розгляду такої справи чим вчинив чергове порушення норми прямої дії ч.2 ст. 19 Конституції. ОСОБИСТИЙ ЦИНІНЗМ ОСОБА_1 вказує на умисне та саме зухвале нехтування чинним законодавством, пряму відмову від виконання присяги судді НАРОДУ України, що підриває довіру до державної влади в цілому, що співмірне з ПОРУШЕННЯ ЗУ Про основи національної безпеки України та заклику повалення існуючого устрою. Конституція України встановлює. Стаття 19. Органи СУДОВОЇ влади, СУДДІ зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 38. Громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Стаття 71. Вибори до органів державної (СУДОВОЇ) влади є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення. Згідно вищенаведеного, за наявної у нього впевненості в особистої заінтересованості та вчинення дій які не мають нічого спільного з вимогами присяги судді, упередженості, безпорадності та неспроможності судді ОСОБА_1 виконати встановлений ст. 80 КПК обов`язок судді заявити самовідвід, а також неспроможности повідомити про номер виборчого округу, дату проведення виборів до органів судової влади та копію рішення ЦВК про обрання до органу судової влади громадянина ОСОБА_1 за результатами проведення виборів що мали відбутися у відповідності до ст. 71 Конституції України на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування, умисне невиконання імперативу ст. 306 КПК ПОВТОРНО заявляє відвід громадянину ОСОБА_1 у справі № 592/3494/23 а також небажання брати участь у справі, де нелегітимний суддя цинічно не виконує Присягу судді джерелу влади - НАРОДУ. ПОВТОРНО ВИМАГАЄ: За умисне невиконання імперативних вимог, спливом строків та здіснення розгляду скарги не у спосіб, встановлений ст. 306 КПК, а також ігнорування норми прямої дії ч.2 ст. 19 Конституції, повернути без розгляду скаргу Вих № 03/32 від 20 березня 2023 року ОСОБА_3 на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування. Потерпілий, підпис, ОСОБА_3 . (вхідний № ЕП-4682/23 від 03.04.2023 року) (а. п. 123, 124) .

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_63 від 03.04.2023 року у справі № 592/3494/23, провадження № 1-кс/592/1701/23 заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 у справі за скаргою на постанову слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 від 18.10.2022 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року у справі № 592/3494/23 було залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 03.04.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109962809) (а. п. 125) .

05.04.2023 року за Вих № 04/01 від 02 квітня 2023 року Голові Ковпаківського районого суду м. Суми ОСОБА_1 скаржник: ОСОБА_3 . полковник у відставці, юрист, пенсіонер що перебуває в евакуації за межами держави ІПН НОМЕР_8. НОМЕР_2, НОМЕР_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав повторну заяву про НАСЛІДКИ невиконання суддею вимог чинного законодавства з ознаками злочину, в якій він зазначив дослівно наступне (мовою оригіналу) . Заявою Вих.. № 03/44 від 25 березня 2023 року він заявив про відвід судді ОСОБА_1 у розгляді справи № 592/3494/23 за умисне невиконання ст. 19 Конституції та дій поза межами наданих строків її повноважень, безпідставно, не у спосіб встановлених КПК та не застосування практики Європейського суду з прав людини як джерела права. Також він застеріг суддю ОСОБА_1 від подальшого грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду та від вчинення істотного дисциплінарного проступку. Суддя Онайко застосував корпоративну змову та необгрунтовано відмовів у заявленому відводі, чим вчинив такі саме порушення що і ОСОБА_62 . Зважаючи на продовження порушень заявою Вих.. № 03/44 від 25 березня 2023 року він заявив ОСОБА_1 про повернення без розгляду скаргу Вих № 03/32 від 20 березня 2023 року ОСОБА_3 на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування. Всупереч його заяві ОСОБА_1 . ПРОТИПРАВНО продовжує здійснювати провадження призначивши судове засідання на 07.4.2023р. За вищенаведеного не визначена особа ОСОБА_1 відмовилася надати документи про встановлення особи та її повноваження, , всупереч ст. 71 Конституції України та ч. 1 ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» протиправно виконуючи повноваження судді. Безпідставно перебуваючи на посаді судді в підприємстві невизначеної Організаційно-правової форми СУДОВА СИСТЕМА з Формою власності Недержавна власність - НЕДЕРЖАВНОЇ (ПРИВАТНОЇ) власності ПРОТИПРАВНО за умисним НЕВИКОНАННЯМ Конституції та КПК України ЗДІЙСНЮЄ ДІЇ з розгляду його заяви про скасування постанови слідчого, при тому не виконує імперативних вимог ст. 306 КПК щодо порядку, строку та способу розгляду такої справи чим вчинив чергове порушення норми прямої дії ч.2 ст. 19 Конституції. ОСОБИСТИЙ ЦИНІНЗМ ОСОБА_1 вказує на умисне та саме зухвале нехтування чинним законодавством, пряму відмову від виконання присяги судді НАРОДУ України, що підриває довіру до державної влади в цілому, що співмірне з ПОРУШЕННЯ ЗУ Про основи національної безпеки України та заклику повалення існуючого устрою. Конституція України встановлює. Стаття 19. Органи СУДОВОЇ влади, СУДДІ зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 38. Громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Стаття 71. Вибори до органів державної (СУДОВОЇ) влади є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення. Згідно вищенаведеного, за наявної у нього впевненості в особистої заінтересованості та вчинення дій які не мають нічого спільного з вимогами присяги судді, упередженості, безпорадності та неспроможності судді ОСОБА_1 виконати встановлений ст. 80 КПК обов`язок судді заявити самовідвід, а також неспроможности повідомити про номер виборчого округу, дату проведення виборів до органів судової влади та копію рішення ЦВК про обрання до органу судової влади громадянина ОСОБА_1 за результатами проведення виборів що мали відбутися у відповідності до ст. 71 Конституції України на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування, умисне невиконання імперативу ст. 306 КПК ПОВТОРНО заявляє відвід громадянину ОСОБА_1 , у справі № 592/3494/23 а також небажання брати участь у справі, де нелегітимний суддя цинічно не виконує Присягу судді джерелу влади - НАРОДУ. ПОВТОРНО ВИМАГАЄ: За умисне невиконання імперативних вимог, спливом строків та здіснення розгляду скарги не у спосіб, встановлений ст. 306 КПК, а також ігнорування норми прямої дії ч.2 ст. 19 Конституції, повернути без розгляду скаргу Вих № 03/32 від 20 березня 2023 року ОСОБА_3 на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_64 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування. Потерпілий, підпис, ОСОБА_3 . (вхідний № ЕП-5166/23 від 05.04.2023 року) (а. п. 126, 127) .

В судове засідання особа, яка подала скаргу, - ОСОБА_3 не з`явився двічі: на 29.03.2023 року на 10 годину 30 хвилин, на 07.04.2023 року на 15 годину 00 хвилин. Він був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, поважність причин його особистого неприбуття в судове засідання в зал судових засідань в приміщення Ковпаківського районного суду м. Суми викликають обґрунтований сумнів (а. с. 92, 112) .

В судове засідання слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенант поліції ОСОБА_4 не з`явилася. Вона була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду скарги. Її неприбуття не є перешкодою для розгляду скарги, у відповідності до положень ч. 3 ст. 306 КПК України. До початку судового засідання нею слідчому судді були надані матеріали кримінального провадження № 0000347, внесеного 10.01.2013 року до Єдиного реєстру досудового розслідувань (а. п. 72, 73, 78, 79, 109-111) .

В судове засідання прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_65 не з`явився. Його неприбуття не є перешкодою для розгляду скарги, у відповідності до положень ч. 3 ст. 306 КПК України. До початку судового засідання надав заяву в якій просив скаргу ОСОБА_3 розглянути без його участі. Заперечував проти задоволення скарги, оскільки постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою (а. п. 113, 132) .

Оголосивши скаргу ОСОБА_3 . полковника у відставці, юриста, пенсіонера що перебуває в евакуації за межами держави на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, уточнену скаргу на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, дослідивши та перевіривши додані до скарги документи, дослідивши документи та копії документів, якф містяться в матеріалах судового провадження, не вирішуючи питання, що можуть стати предметом судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, не розглядаючи та не вирішуючи по суті скаргу ОСОБА_3 . полковника у відставці, юриста, пенсіонера що перебуває в евакуації за межами держави на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, не розглядаючи та не вирішуючи по суті уточнену скаргу на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, прихожу до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_66 від 01.08.2013 року у справі № 592/7702/13-к, провадження № 1-кс/592/1667/13 була скасована постанова слідчого СВ Сумського МВ УМВС України у Сумській області ОСОБА_21 від 02.07.2013 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Ухвала набрала законної сили 01.08.2013 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/32743710) .

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_67 від 13.04.2021 року у справі № 591/7447/17, провадження № 1-кс/591/1012/21 скаргу ОСОБА_3 на постанову від 31.03.2021 року слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року було задоволено частково. Постанову від 31.03.2021 року слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року було скасовано. В іншій частині скарги було ухвалено відмовити за необґрунтованістю. Матеріали кримінального провадження було ухвалено повернути до СУ ГУНП в Сумській області для здійснення досудового розслідування. Ухвала набрала законної сили 13.04.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96233982, https://reyestr.court.gov.ua/Review/96296826) (а. п. 76, 77) .

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_67 від 25.08.2021 року у справі № 591/7447/17, провадження № 1-кс/591/1012/21 заяву ОСОБА_3 про встановлення судового контролю у справі за його скаргою на постанову від 31.03.2021 року слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року було задоволено частково. Було ухвалено зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Сумській області, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження № 0000347, виконати вимоги, зазначені в мотивувальній частині ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.04.2021 року, якою була скасована постанова від 31.03.2021 року слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження. В іншій частині скарги було відмовлено за необґрунтованістю. Ухвала набрала законної сили 25.08.2021року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99159280, https://reyestr.court.gov.ua/Review/99169182) .

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_68 від 27.09.2021 року у справі № 591/7447/17, провадження № 1-кс/591/2671/21 скаргу ОСОБА_3 на постанову від 11.09.2021 року слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0000347 було задоволено частково. Постанову слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 від 11.09.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000347 від 11.09.2021 року було скасовано. У задоволенні іншої частини скарги було відмовлено. Матеріали кримінального провадження було ухвалено повернути до СУ ГУНП в Сумській області для здійснення досудового розслідування. Ухвала набрала законної сили 27.09.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99902845) .

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_67 від 25.11.2021 року у справі № 591/7447/17, провадження № 1-кс/591/3571/21 скаргу ОСОБА_3 на постанову від 15.11.2021 року слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року було задоволено. Постанову від 15.11.2021 року слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року було скасовано. Матеріали кримінального провадження було ухвалено повернути до СУ ГУНП в Сумській області для здійснення досудового розслідування. Ухвала набрала законної сили 25.11.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101379078, https://reyestr.court.gov.ua/Review/101419178) .

Із змісту ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_69 від 06.01.2022 року у справі № 591/7447/17, провадження № 1-кс/591/90/22 вбачається, що 06.01.2022 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_70 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_71 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми скаргу ОСОБА_3 на постанову від 29.12.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року, встановила наступне. ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми зі скаргою на постанову слідчого про закриття наведеного кримінального провадження, яку мотивував тим, що ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.04.2021 року у справі № 591/7447/17, провадження № 1-кс/591/1012/21 була скасована постанова слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000347. Він вважає, що кримінальне провадження закрито незаконно, оскільки перевірка за його заявою проведена однобічно, неповно та поверхово. Слідчим не була допитана ОСОБА_7 , а допит ОСОБА_3 був здійснений у 2015 році. Як зазначає скаржник, слідчий суддя встановив факт передчасності винесення слідчим постанови про закриття провадження, оскільки слідчим не в повному обсязі було зібрано, перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Слідчий не виконавши вказівок слідчого судді щодо належного досудового розслідування, вкотре закрив своєю постановою від 29.12.2021 року кримінальне провадження № 0000347. Тому ОСОБА_3 просив скасувати вказану постанову, як незаконну та передчасну, та виконати усі необхідні дії та вказівки слідчих суддів Зарічного районного суду м. Суми, зазначені в ухвалах від 25.08.2021 року та від 11.09.2021 року у справі № 591/7447/17. Учасники провадження до суду не з`явилися, про час і місце розгляду скарги були повідомлені належним чином. За таких обставин, слідчий суддя вважає проводити судове засідання без його фіксації технічними засобами у відповідності до положень ч. 4 ст. 107 КПК України. Дослідивши надані заявником матеріали, слідчий суддя дійшла наступного висновку. Судовим розглядом було встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Сумській області перебувало кримінальне провадження № 0000347. Дане кримінальне провадження постановами слідчих неодноразово закривалося, про що виносилися відповідні постанови, які були скасовані слідчими суддями Зарічного районного суду м. Суми. 29.12.2021 року постановою слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 кримінальне провадження знов було закрито. Ця постанова слідчого, на думку скаржника, є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з цих підстав. Слідчому судді стороною заявника скарги було подано письмову заяву від 05.01.2022 року, в якій ОСОБА_3 просив залишити його скаргу без розгляду, мотивуючи це тим, що слідчий суддя ОСОБА_70 не виконує норми прямої дії ст. 19 Конституції України. Він вважає, що слідчий суддя відмовляється заявляти самовідводи собі. Слідчий суддя вважає, що, оскільки скаржником не було заявлено відвід слідчому судді, а скаргу було призначено судом до розгляду на 06.01.2022 року на 09 годину 30 хвилин, і скаржник подав письмову заяву про залишення його скарги без розгляду, відтак вимоги ОСОБА_3 щодо скасування постанови слідчого від 29.12.2021 року про закриття кримінального провадження не можуть бути задоволені в зв`язку з її непідтриманням скаржником. Слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити про те, що ОСОБА_3 не позбавлений права на повторне звернення до суду з аналогічними вимогами в передбаченому законом порядку. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 22, 107, 303-307 КПК України, слідчий суддя ухвалила: в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 29.12.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року відмовити. Ухвала набрала законної сили 25.01.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102442766) .

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_68 від 13.01.2022 року у справі № 591/7447/17, провадження № 1-кс/591/127/22 скаргу ОСОБА_3 на постанову від 29.12.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року було задоволено частково. Постанову слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 від 29.12.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року було скасовано. Ухвала набрала законної сили 13.01.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102666347) .

Із змісту ст. 304 КПК України випливає, що отримавши скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, перевіривши її на відповідність вимогам, передбаченим ст. ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя має право постановити: 1) ухвалу про відкриття провадження; 2) ухвалу про відмову у відкритті провадження; 3) ухвалу про повернення скарги. При цьому ухвала про відкриття провадження оскарженню не підлягає в силу вимог закону, а саме: ч. ч. 1, 3 ст. 309, ч. 5 ст. 532 КПК України. А ухвала про відмову у відкритті провадження та ухвала про про повернення скарги можуть бути оскаржені в апеляційному порядку в силу вимог закону, а саме: ч. 6 ст. 304, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 392 КПК України, оскільки вони перешкоджають подальшому розгляду скарги.

Із змісту ч. 2 ст. 305 КПК України випливає, що самостійне скасування прокурором рішення, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, яке оскаржується в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 284 КПК України, тягне за собою закриття провадження за скаргою. Отже, в такому випадку слідчий суддя має право постановити: 1) ухвалу про закриття провадження. Така ухвала окремому оскарженню не підлягає, оскільки досудове розслідування вважається продовженим.

Із змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя має право постановити: 1) ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) ухвалу про скасування повідомлення про підозру; 2) ухвалу про зобов`язання припинити дію; 3) ухвалу про зобов`язання вчинити певну дію; 4) ухвалу про відмову у задоволенні скарги. Вказані ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не можуть бути оскаржені в силу вимог закону, а саме: ч. 3 ст. 307 КПК України, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Таким чином, на досудовому провадженні, розглядаючи скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України) , має право постановити: 1) ухвалу про відкриття провадження; 2) ухвалу про відмову у відкритті провадження; 3) ухвалу про повернення скарги; 4) ухвалу про закриття провадження; 5) ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора; 6) ухвалу про скасування повідомлення про підозру; 7) ухвалу про зобов`язання припинити дію; 8) ухвалу про зобов`язання вчинити певну дію; 9) ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч. 2 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Визначення строків, зазначених в ч. 2 ст. 306 КПК України, проводиться з урахуванням положень ст. 115 КПК України. Зокрема слід мати на увазі, що згідно ч. 2 ст. 115 КПК України, під час обчислення строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години, а відповідно до ч. 3 ст. 115 КПК України, під час обчислення строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Оскільки інше прямо не зазначено в КПК України, вимогу ч. 2 ст. 306 КПК України про те, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше 72 годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги, слід розуміти так, що розгляд слідчим суддею відповідної скарги повинен розпочатися не пізніше 72 годин (або у відповідних випадках - п`яти днів) з моменту реєстрації відповідної скарги у місцевому суді, відповідно до положень ст. 35 КПК України. Судовий розгляд такої скарги має бути закінчений в якомога більш стислі строки з урахуванням обставин конкретного кримінального провадження і вимог ст. 28 КПК України. Положення ч. 3 ст. 306 КПК України слід розуміти, зокрема, так, що оскільки зазначеною нормою не передбачено можливості розгляду відповідної скарги за відсутності особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника, то у випадку нез`явлення в судове засідання цих осіб за відсутності даних про вручення їм повістки або ознайомлення з її змістом іншим шляхом (ст. 136 КПК України) розгляд такої скарги слід відкласти, згідно з нормами ст. ст. 323-327 КПК України (в даному випадку це ч. 1 ст. 325 КПК України) , через те що, відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування здійснюється за правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 КПК України. У випадку, коли скаржник (особа, яка подала скаргу) , який відноситься до осіб, зазначених у ч. 1 ст. 139 КПК України, не з`явився в судове засідання, проте є дані про повідомлення його належним чином про час і місце судового розгляду, слідчий суддя, суд має право згідно ч. 2 ст. ст. 144, ст. 146 КПК України, відповідною ухвалою накласти на нього грошове стягнення, та закрити провадження за скаргою не розглядаючи її по суті, оскільки ч. 3 ст. 306 КПК України унеможливлює саме розгляд скарги по суті за відсутності особи, яка подала скаргу. Також слід мати на увазі, що, як підкреслюється в п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування" № 1640/0/4-12 від 09.11.2012 року, розгляд скарги не може відбуватись за відсутності особи, яка подала скаргу, або її захисника, представника. Слід мати на увазі, що наслідки неприбуття сторін для участі у розгляді скарги встановлено у ст. ст. 323-327 КПК України. Висловлення позиції слідчого, прокурора є важливим для прийняття законного та обґрунтованого рішення за скаргою. Але встановлення у ст. 306 КПК України обов`язкової участі останніх при розгляді скарги не є перешкодою для розгляду скарги по суті за їх відсутності. Тому вказівка про обов`язковість участі слідчого, прокурора не суперечить положенню, згідно з яким скаргу може бути розглянуто і за їх відсутності (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v1640740-12#Text) .

Таким чином, якщо слідчий суддя дійде висновку про відповідність скарги вимогам ст. 303 та іншим КПК України, та про відсутність підстав для її повернення чи про відмови у відкритті провадження, він розглядає її по суті згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 КПК України, з урахуванням положень гл. 26 КПК (ч. 1 ст. 306 КПК України) . Разом з тим під час судового засідання можуть бути встановлені обставини, які унеможливлюють розгляд скарги по суті та винесення за його наслідками одного з підсумкових процесуальних рішень, які передбачені ч. 2 ст. 307 КПК України. Це, зокрема, можуть бути випадки, на кшталт, смерть особи, яка подала скаргу, оголошення її у розшук, зупинення чи закриття відповідного кримінального провадження на момент розгляду скарги, втрата процесуального інтересу особою, яка подала скаргу, постійне чи тимчасове проживання за кордоном з можливістю повернення в країну постійного проживання, евакуація за межі держави Україна, отримання статусу біженця з отриманням притулку в іншій державі, тощо. Крім того, слід зауважити, що, згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, за відсутності відповідних осіб є неможливим саме розгляд скарги, тобто вирішення її по суті з винесенням підсумкового процесуального рішення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України. Відтак можливо дійти до висновку про те, що в разі встановлення слідчим суддею, судом обставин, які унеможливлюють розгляд скарги, а відтак і винесення одного з підсумкових процесуальних рішень, передбачених ч. 2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя, суд має постановити ухвалу про закриття провадження за скаргою. Правовою підставою в такому випадку мають стати ч. 2 ст. 305 КПК України або ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 26 КПК України. Так, згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України. Серед таких засад слід відзначити змагальність та диспозитивність сторін (ст. ст. 22, 26 КПК України) . Тому, оскільки кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом (ч. 1 ст. 22 КПК України) , а також те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 26 КПК України) , можливо дійти до висновку про те, що скаржник має право, а не обов`язок особисто підтримати заявлену ним скаргу у суді. Тому у разі, якщо з об`єктивних чи суб`єктивних причин скаржник не скористається своїм правом самостійно обстоювати свої інтереси шляхом своєї особистої присутності чи через присутність захисника, представника в суді, або розгляд скарги по суті є неможливим з інших причин, слідчий суддя, суд має право постановити ухвалу про закриття провадження по скарзі. Закриття провадження не позбавляє права зацікавлену особу на повторне звернення з цієї ж підстави до слідчого судді, суду. В такому випадку суд, слідчий суддя не має права відмовити у відкритті провадження за скаргою або повернути її, оскільки це не передбачено законом.

Отже, що стосується прохання скаржника ОСОБА_3 про скасування як незаконної та сфальшованої постанови неналежного органу досудового розслідування Сумського РУП ГУНП в Сумській області слідчого ОСОБА_4 від 18.10.2022р. про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 за порушенням норми прямої дії ст. 19 Конституції України, ст. 218 КПК, а також за бездіяльність та фальшування слідчим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000347 від 10.01.2013 року за невиконання вимог ст. 2, 40 КПК, а також наведених Ухвал слідчих судді Зарічного районного суду у справі № 591/7447/17 в т.ч. про встановлення судового контролю, з ознаками злочину та корупційних дій слідчого ОСОБА_4 за його скаргою постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, а також, що стосується прохання скаржника ОСОБА_3 про скасування як незаконної та сфальшованої постанови неналежного органу досудового розслідування Сумського РУП ГУНП в Сумській області слідчого ОСОБА_4 від 18.10.2022р. про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 за порушенням норми прямої дії ст. 19 Конституції України, ст. 218 КПК, а також за бездіяльність та фальшування слідчим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000347 від 10.01.2013 року за невиконання вимог ст. 2, 40 КПК, а також наведених Ухвал слідчих судді Зарічного районного суду у справі № 591/7447/17 в т.ч. про встановлення судового контролю, з ознаками злочину та корупційних дій слідчого ОСОБА_4 за його уточненою скаргою на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, то, дотримуючись засад диспозитивності, рівності та змагальності, прихожу до висновку про можливість, доцільність та необхідність закрити провадження за скаргою ОСОБА_3 . полковника у відставці, юриста, пенсіонера що перебуває в евакуації за межами держави на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування.

Крім того, вважаю за можливе, доцільне та необхідне взяти до уваги наступне.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 22.12.2001 року у справі № 9-240/01 було продовжено підозрюваному ОСОБА_3 строк затримання до 15 діб. Постанова не оскаржується. Постанова набрала законної сили 22.12.2001 року (а. п. 115) .

Постановою Зарічного районного суду м. Суми про уточнення дати від 21.12.2001 року у справі № 9-240/01 було уточнено дату постанови Зарічного районного суду м. Суми про продовження підозрюваному ОСОБА_3 строку затримання до 15 діб. Було постановлено вважати вірною дату винесення постанови 21.12.2001 року. Копію постанови було ухвалено направити заступнику начальника СВ Зарічного ВМ СМВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_72 для долучення до матеріалів справи та 2 екземпляра в ізолятор тимчасового тримання м. Суми. Постанова набрала законної сили 21.12.2001 року (а. п. 116) .

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 02.01.2022 року у справі № 9-1/02 ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. Контроль за виконанням постанови суду було покладено на заступника начальника СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_73 . Постанова набрала законної сили 31.01.2002 року (а. п. 117) .

Ухвалою Колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Сумської області від 31.01.2002 року у справі № 10-7/2002 постанову Зарічного районного суду м. Суми від 02.01.2002 року про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту було залишено без змін, а апеляції адвоката ОСОБА_74 та ОСОБА_3 - без задоволення. Постанова набрала законної сили 31.01.2002 року (а. п. 118, 119) .

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 23.04.2002 року у справі № 1-136/2002 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Було ухвалено залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання було ухвалено рахувати з 18.12.2001 року. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_75 206 грн. матеріальної шкоди і 4000 грн. моральної шкоди, а всього 4206 грн. . Речовий доказ, а саме: договір позики було ухвалено зберігати в матеріалах кримінального провадження. Вирок набрав законної сили 30.07.2002 року (а. п. 103-105) .

Ухвалою Колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Сумської області від 31.01.2002 року у справі № 11-а-447/2002 апеляції адвоката ОСОБА_76 і засудженого ОСОБА_3 були задоволені частково. Вирок місцевого суду Зарічного району м. Суми від 23.04.2002 року відносно ОСОБА_3 було змінено, було пом`якшено призначене ОСОБА_3 покарання та за ч. 2 ст. 189 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, йому було призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. В іншій частині вирок суду відносно ОСОБА_3 було залишено без змін, а апеляції адвоката ОСОБА_76 та засудженого ОСОБА_3 - без задоволення. Ухвала набрала законної сили 30.07.2002 року (а. п. 106-108) .

Із змісту витягу з наказу ректора Сумського національного аграрного університету Міністерства освіти і науки України, академіка Національної академії аграрних наук України ОСОБА_77 "Про відрахування здобувачів ступеня доктора філософії" № 2442-п від 29.10.2020 року вбачається, що відповідно до "Порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у вищих навчальних закладах (наукових установах) " , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 216, було наказано: 1. Відрахувати з аспірантури з 1 листопада 2020 року: ОСОБА_3 , аспіранта 2-го року вечірньої форми навчання, кафедри правосуддя, за спеціальністю - 081 за станом здоров`я. 2. Контроль за виконанням наказу було покладено на проректора з наукової роботи ОСОБА_78 (а. п. 130, 131) .

Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб. Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/4651-17#Text) .

У відповідності до ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право: 1) бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом; 2) знати сутність підозри та обвинувачення, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження та закінчення досудового розслідування; 3) подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; 4) заявляти відводи та клопотання; 5) за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки щодо себе, близьких родичів чи членів своєї сім`ї, майна та житла; 6) давати пояснення, показання або відмовитися їх давати; 7) оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом; 8) мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг; 9) давати пояснення, показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача в разі, якщо він не володіє державною мовою чи мовою, якою ведеться кримінальне провадження; 10) на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом; 11) знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження;12) застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд вправі заборонити потерпілому застосовувати технічні засоби при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення даних, які містять таємницю, що охороняється законом чи стосується інтимних сторін життя людини, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала) ; 13) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом; 14) користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом. Під час досудового розслідування потерпілий має право: 1) на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим; 2) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 3) подавати докази на підтвердження своєї заяви; 4) брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі; 5) отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування. Під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право: 1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду; 2) брати участь у судовому провадженні; 3) брати участь у безпосередній перевірці доказів; 4) підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення; 5) висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді; 7) оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом. На всіх стадіях кримінального провадження потерпілий має право примиритися з підозрюваним, обвинуваченим і укласти угоду про примирення. У передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом випадках примирення є підставою для закриття кримінального провадження. У разі якщо потерпілим є адміністратор за випуском облігацій, здійснення ним відмови від обвинувачення, апеляційної скарги, касаційної скарги, укладення угоди про примирення можливі за згодою зборів власників облігацій, отриманою відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/4651-17#Text) .

Отже, виходячи зі змісту положень ст. ст. 55, 56 КПК України, потерпілому кримінальним процесуальним законом не надано право пред`являти будь-які вимоги будь-кому, як то співробітнику оперативного підрозділу, слідчому, дізнавачу, керівнику органу досудового розслідування, керівнику органу дізнання, прокурору, захиснику, а також іншому потерпілому, його представнику та законному представнику, підозрюваному, особі, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинуваченому (підсудному) , засудженому, виправданому, особі, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, її захисникам та законним представникам; цивільному позивачу, його представнику та законному представнику, цивільному відповідачу та його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третій особі, щодо майна якої вирішується питання про арешт, іншій особі, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особі, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію) , заявнику, у тому числі викривачу, свідку та його адвокату, понятому, заставодавцю, перекладачу, експерту, спеціалісту, представнику персоналу органу пробації, секретарю судового засідання, судовому розпоряднику, в тому числі, слідчому судді, судді суду першої інстанції, судді суду апеляційної інстанції, судді суду касаційної інстанції, голові суду, заступнику голови суду, тощо.

Таким чином, потерпілий ОСОБА_3 , заявляючи численні вимоги, вимагаючи негайного вчинення будь-яких дій, очевидно сам діє не відповідності до вимог ст. 56 КПК України, в дійсності перевищуючи свої повноваження, явно виходячи за обсяг цих повноважень, тобто не дотримуючись імперативних положень вказаної статті, з урахуванням того, що протягом кримінального провадження потерпілий має право застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь.

Згідно ч. 2 ст. 126 Конституції України вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 року положення ч. 2 ст. 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді. Виходячи з того, що вплив на суддів тягне юридичну відповідальність, суди у всіх випадках втручання в їх діяльність і прояву неповаги до суду або судді повинні виносити окремі ухвали чи постанови, а якщо в таких діях вбачаються ознаки відповідного злочину - реагувати згідно з вимогами кримінально-процесуального законодавства України. Суди повинні належним чином реагувати на порушення учасниками процесу та іншими присутніми в залі судового засідання особами встановленого законом і судом порядку розгляду справ та за наявності підстав вирішувати питання про притягнення винних у вчиненні таких порушень до відповідальності (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0008700-07#Text) .

У відповідності до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 року втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0008700-07#Text) .

Згідно абз. 1 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.1996 року при розгляді кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ч. 1 ст. 62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0009700-96#Text) .

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.1996 року, відповідно до ст. 59 Конституції кожен має право на захист від обвинувачення та на правову допомогу. Тому, розглядаючи кримінальну справу, суд у передбачених законом випадках має забезпечити обвинуваченому право на захист. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0009700-96#Text) .

Відповідно до абз. 3 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.1996 року, було постановлено роз`яснити судам, що з урахуванням зазначеного конституційного положення члени сім`ї чи близькі родичі обвинуваченого, цивільного позивача або цивільного відповідача не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за відмову від дачі показань. У разі ж, коли зазначені особи погодились давати показання, вони несуть відповідальність за завідомо неправдиві показання (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0009700-96#Text) .

Ч. 1 ст. 376 КК України передбачена кримінальна відповідальність за втручання в діяльність судових органів, тобто за втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися винесення неправосудного рішення - яке карається штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців.

Ч. 1 ст. 382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за невиконання судового рішення, тобто за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - яке карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Ч. 1 ст. 384 КК України передбачена кримінальна відповідальність за введення в оману суду або іншого уповноваженого органу, тобто за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках, - караються виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/4651-17#Text) .

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що в діях потерпілого ОСОБА_3 вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України, а саме: втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків та добитися винесення неправосудного рішення.

Крім того, вважаю, що в діях потерпілого ОСОБА_3 вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили, а саме: умисне невиконання ОСОБА_3 ухвали слідчого судді 592/3494/23, провадження № 1-кс/592/1472/23, якою було визнано обов`язковою особисту участь ОСОБА_3 при розгляді його скарги на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування.

Крім того, вважаю, що в діях потерпілого ОСОБА_3 вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, а саме: введення в оману суду, тобто завідомо неправдиве показання потерпілого, надане суду, яке виразилося в тому, що приватний юрист, аспірант кафедри права СНАУ, полковник Збройних Сил України у відставці ОСОБА_3 насправді ще з 01.11.2020 року відрахований з аспірантури Сумського національного аграрного університету Міністерства освіти і науки України, що підтверджується витягом з наказу ректора Сумського національного аграрного університету Міністерства освіти і науки України, академіка Національної академії аграрних наук України ОСОБА_77 "Про відрахування здобувачів ступеня доктора філософії" № 2442-п від 29.10.2020 року. Крім того, введення в оману суду, тобто завідомо неправдиве показання потерпілого, надане суду, виразилося в тому, що потерпілий ОСОБА_3 повідомив про те, що всі прийняті за 10 років постанови слідчих правоохоронних органів були скасовані судовими рішеннями, які набрали законної сили. Насправді ж ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми Мальованої- ОСОБА_79 від 06.01.2022 року у справі № 591/7447/17, провадження № 1-кс/591/90/22 було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 29.12.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000347 від 10.01.2013 року, при цьому ухвала набрала законної сили 25.01.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102442766) .

Крім того, вважаю за можливе взяти до уваги наступне.

Згідно абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику винесення судами окремих ухвал (постанов) у кримінальних справах" № 3 від 28.03.2008 року окрема ухвала (постанова) має складатися зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин. У вступній частині зазначаються назва суду, місце і час постановлення окремої ухвали (постанови) , склад суду, секретар, учасники судового розгляду, прізвище, ім`я та по батькові підсудного, короткий зміст судового рішення. У мотивувальній частині вказуються підстави для винесення окремої ухвали (постанови) , встановлені судом обставини, якими вони підтверджуються. У резолютивній частині суд дає можливі рекомендації щодо усунення таких підстав і зазначає, кому адресовано окрему ухвалу для виконання, строки для вжиття відповідних заходів і повідомлення про них суду, а також строк і порядок оскарження окремої ухвали (постанови) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0003700-08#Text) .

Згідно абз. 3 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику винесення судами окремих ухвал (постанов) у кримінальних справах" № 3 від 28.03.2008 року у разі, коли з урахуванням характеру виявлених фактів порушення закону, що перешкоджають розгляду справи, виникає необхідність вжиття невідкладних заходів для їх усунення, відповідно до ст. 273 КПК України допускається винесення судами окремих ухвал (постанов) і під час судового розгляду. При цьому не можна наперед вирішувати питання, що підлягають вирішенню судом при винесенні вироку або прийнятті рішення у справі (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0003700-08#Text) .

Згідно абз. 2 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику винесення судами окремих ухвал (постанов) у кримінальних справах" № 3 від 28.03.2008 року залишення службовою (посадовою) особою окремої ухвали (постанови) без розгляду, невжиття заходів до усунення зазначених у ній порушень закону, а також причин та умов, що сприяли вчиненню злочину, несвоєчасна (з порушенням місячного строку) відповідь на окрему ухвалу (постанову) суду тягнуть адміністративну відповідальність згідно зі ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Порядок накладення стягнення у цьому випадку регламентується статтями 254-257 цього Кодексу (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0003700-08#Text) .

Таким чином, прихожу до висновку про необхідність направлення копії даної ухвали до Сумської обласної прокуратури, розташованої за адресою: 40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 33, тел. : (0542) 22-11-83, факс: (0542) 22-01-03, e-mail: , (https://sumy.gp.gov.ua/ua/contact.html) у відповідності до вимог ст. 214 КПК України, адресувавши її керівнику Сумської обласної прокуратури ОСОБА_80 ( https://sumy.gp.gov.ua/ua/guidance.html ) .

Крім того, вважаю до можливе, доцільне та необхідне направити копію даної ухвали до Посольства Королівства Норвегія в Україні, розташованого за адресою: 01901, м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 15, телефон: ( НОМЕР_3 , факс: ( НОМЕР_4 , E-mail: , Веб-сайт: http://www.norway.no, адресувавши її керівнику: Надзвичайному і Повноважному Послу Королівства Норвегія в Україні Пану ОСОБА_84 для відома (https://mfa.gov.ua/embassies/norvegiya) .

Крім того, вважаю до можливе, доцільне та необхідне направити копію даної ухвали ОСОБА_40 на її гостьову адресу: АДРЕСА_6 .

На підставі вищевикладеного керуючись ст. ст. 19, 55, 59, 68, 92, 126 Конституції України; ст. ст. 2, 3, 7, 9, 21, 22, 26, 28, 35, 36, 40, 50, 58, 66, 91, 110, 114, 115, 136, 139, 144, 146, 284, 303-307, 309, 310, 318-380, 392, 532, 533 КПК України; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування" від 09.11.2012 року № 1640/0/4-12; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання порядку здійснення судового провадження з перегляду судових рішень у суді апеляційної інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" від 21.11.2012 року № 10-1717/0/4-12, -

У Х В А Л И В :

Провадження за скаргою ОСОБА_3 . полковника у відставці, юриста, пенсіонера що перебуває в евакуації за межами держави на постанову від 18.10.2022р. слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 10.01.2013 та її скасування, закрити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді про закриття провадження за скаргою не може бути оскаржена.

Ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1