Дата документу 17.05.2023
Справа № 330/2760/21
Провадження № 1-і/334/12/23
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

17 травня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою

обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Володимирівка Якимівського району Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимому,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

12.05.2023 Ленінському районному суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , в якому він просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб.

Клопотання обґрунтовує тим, що 18.11.2021 до Якимівського районного суду Запорізької області Якимівським відділом Мелітопольської окружної прокуратури направлений обвинувальний акт (з додатками) у кримінальному провадженні №0000304 від 26 серпня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині. Окрім цього, на даний час наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які не змінилися з часу застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку його дії, що є підставою для подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Не має стійких соціальних зв`язків (неодружений, неповнолітніх дітей або батьків похилого віку на утриманні не має, не працевлаштований, власності не має), відсутність місця реєстрації (будинок АДРЕСА_1 , де зареєстрований обвинувачений, повністю зруйнований) та місця проживання (проживав у будинку, належному потерпілому ОСОБА_6 , з дозволу останнього), дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі, буде переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання, тобто вчиняти дії, передбачені пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України. Також, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 , з якими особисто знайомий, підтримував досить товариські стосунки. Ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 був раніше неодноразово судимий. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання та обставини, якими воно обґрунтоване, підтримав. Також додав, що обвинувачений під час вручення йому даного клопотання повідомив йому, що у разі зміни йому запобіжного заходу, має можливість проживати за адресою: АДРЕСА_3 , у ОСОБА_10 , з яким він утримувався в СІЗО. Однак, під час перевірки за вказаною адресою йому не відчинили двері квартири.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечив. Пояснила, що тривале кримінальне провадження порушує його права. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, який він буде відбувати за адресою: АДРЕСА_3 , в квартирі, що належить ОСОБА_11 , з яким він утримувався в СІЗО та який погодився з тим, що він буде проживати разом з ним. Крім цього, оскільки він є внутрішньо переміщеною особою є можливість отримати кімнату у гуртожитку. Зобов`язався не переховуватись від суду.

Захисник адвокат ОСОБА_5 проти клопотання заперечила. Пояснила, що обвинувачений утримується під вартою майже два роки. При цьому, матеріали кримінального провадження не відновлені за клопотанням прокурора. Вважає, що ризики, які були підставою для застосуваня запобіжного заходу зменшились. При цьому, тяжкість злочину не може бути єдиними чинником, який виправдовує тримання під вартою. Обвинувачений не може впливати на свідків, оскільки ті перебувають на тимчасово окупованій території України. Обвинувачений не судимий, оскільки його судимості є погашеними і тому вказані судимості не можуть братись до уваги судом. Вважає, що домашній арешт забезпечить виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Заслухавши клопотання прокурора, думки інших учасників судового провадження, дослідивши письмові документи, додані до клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14.09.2022 № 49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» територіальна підсудність справ Якимівського районного суду Запорізької області визначена Ленінському районному суду м. Запоріжжя.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Положеннями частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні необхідність продовження строку тримання під вартою обґрунтовується тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, не зменшились, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжений строк тримання під вартою на 60 діб - до 20.05.2023. Підставами продовження строку тримання під вартою стало те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України, не зменшились.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього, у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином, запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Також, він не має стійких соціальних зв`язків та джерел доходів.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від органів досудового розслідування, враховуючи тяжкість покарання, відсутність у нього стійких соціальних зв`язків та джерел доходів, суд дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився. При цьому суд враховує, що обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності та перешкоджання подальшому здійсненню судового провадження, може виїхати на тимчасово окуповану Україні територію, враховуючи його місце проживання до затримання.

Також, не зменшився ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, оскільки обвинувачений особисто знайомий зі свідками у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 , а отже він має можливість незаконно впливати на вказаних свідків. При цьому не має значення, що свідки проживають на тимчасово окупованій території України, оскільки вплив на них може вчинятись дистанційно, у тому числі за допомогою месенджерів через мережу Інтернет.

При цьому, суд вважає, що зменшився ризик, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, оскільки в силу статті 89 КК України обвинувачений є раніше несудимою особою, а зняті судимості не можуть враховуватись судом як обставини, що характеризують обвинуваченого, при обґрунтуванні ризиків. Інші обставини, які свідчать про існування вказаного ризику, прокурором не наведені.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, є обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, є забезпечення конституційних засад, спрямованих на захист життя та здоров`я особи.

Суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема його належну поведінку.

Суд відхиляє аргументи сторони захисту про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки обвинувачений не має власного житла, а житло, в якому зареєстроване його місце проживання, повністю зруйноване. Останнім відомим його місцем проживання є будинок потерпілого, який наразі перебуває на тимчасово окуповані території України. Можливість проживання обвинуваченого у знайомого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , оцінюється судом критично, оскільки доказів існування цієї особи, наявності у його власності чи володінні вказаного житла, згоди особи на проживання в житлі обвинуваченого суду не подано.

Керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

клопотання задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Термін дії ухвали закінчується 15 липня 2023 року о 12.30 годині.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала буде складена 17 травня 2023 року.

Суддя: