Справа № 466/5488/23
Провадження № 1-кс/466/1244/23
У Х В А Л А

іменем України

26 травня 2023 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у закритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 погодженого прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_4 про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000344 від 24.05.2023 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,-

встановив:

Дізнавач СД ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП України у Львівській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова із клопотанням про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено в ході проведення огляду місця події в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000344 від 24.05.2023 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Клопотання обгрунтовано ти, що в ході проведення огляду місця події виявлено та вилучено: посвідчення водія, серія НОМЕР_1 видане ДАІ ГУ УМВС України м. Львів від 07.10.2003 року на ім`я ОСОБА_5 , посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане ВРЕВ ДАІ з обслуговування м. Львів та Пустомитівського району від 09.08.2013 року на ім`я ОСОБА_5 . Вказані предмети Постановою дізнавача 24.05.2023 року визнані речовими доказами та долучені до матеріалів провадження. Просить винести ухвалу про арешт речових доказів, оскільки накладення арешту на вилучене майно є обов`язковою умовою проведення об`єктивного та повного досудового розслідування.

Посилаючись на положення ст.98, ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, слідчий вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У судове засідання дізнавач СД ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання без її участі.

У судове засідання прокурор галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 не з`явилася, заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення.

Без судового рішення можливе обмеження права власності тільки шляхом застосування процедури тимчасового вилучення майна, яка визначена ст.ст.167-169 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливості конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Крім того, ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.170 КПК України, накладення арешту на майно третіх осіб допускається у випадках передбачених п.п.1, 2 ч.2 ст.170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

Речовим доказом в розумінні ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно, при вирішенні питання про накладення арешту на майно підлягають врахуванню правові підстави для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, приймаючи до уваги також загальні засади кримінального провадження, п.2 ч.3 ст.132 КПК України стосовно недопущення застосування заходів забезпечення кримінального провадження у разі не доведення, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на човновий двигун.

Тимчасове вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі відмови в задоволенні клопотання про арешт цього майна (ст.169 КПК України).

Слідчий суддя звертає увагу, що накладення арешту у даному випадку не відповідатиме меті і завданням забезпечення кримінального провадження і не є співрозмірним обмеженню права власності.

Відповідно до вимог ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий у своєму клопотанні належним чином не обґрунтував доцільність накладення арешту вказаного майна.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як вбачається із Протоколу огляду місця події від 24.05.2023 року під час огляду вилучене майно, про те до суду таке клопотання надійшло 26.05.2023 року.

Таким чином, слідчий суддя вважає відсутніми підстави для накладення арешту на вказане майно, оскільки відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права, а також враховуючи пропуск визначених КПК України строків.

При цьому, враховуючи, що вказане майно визнано слідчим речовим доказом, дане майно може бути передано власнику для відповідального зберігання на підставі ч.1, п.1 ч.6 ст.100 КПК України; доля речових доказів та питання про спеціальну конфіскацію вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Прийняття такого рішення не обмежить можливості для слідчого проводити необхідні слідчі дії з цим майном у разі виникнення такої потреби.

З враховуванням викладеного, клопотання про арешт майна не обгрунтовано, та подано із порушенням строків визначених КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст.100, 107, 132, 167, 170-173 КПК України, -

постановив:

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 погодженого прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_4 про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000344 від 24.05.2023 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1