Справа № 146/402/23
Провадження №11-кп/801/682/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

та обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 травня 2023 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання процесуального прокурора ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вовчок, Немирівського району, Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, одруженого, на утриманні якого троє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 152 ч.4 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 з 23.09.2021 по липень 2022, точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено, використовуючи свою фізичну перевагу та психологічний тиск, неодноразово вчиняв відносно своєї малолітньої падчерки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проти її волі дії сексуального характеру.

Таким чином, ОСОБА_8 , органами досудового розслідування, інкримінуються суспільно-небезпечні діяння, передбаченні ст. 152 ч.4КК України, що віднесено до особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Представник потерпілої та законний представник потерпілої підтримали клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечили щодо застосування даного виду запобіжного заходу. В наданих суду поясненнях вказали на те, що відсутні ризики для застосування саме даного виду запобіжного заходу, просять застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання процесуального прокурора ОСОБА_9 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прийняте рішення мотивовано тим, що процесуальним прокурором до суду надано клопотання на чотирьох аркушах без будь-яких доказів (копій матеріалів), якими він обґрунтовує дане клопотання. При цьому в порушення вимог ст. ст. 184 ч.3, 194 ч.1 КПК України, суду не представлено жодного доказу, який міг би підтвердити ті обставини, на які прокурор посилається в своєму клопотанні. Крім того, суд зазначає, що прокурором також не доведено наявності ризиків, які змінились з досудового розслідування, до часу розгляду справи в суді, так як під час досудового розслідування ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід - домашній арешт. Встановленні обставини свідчать про недотримання процесуальним прокурором вимог КПК України. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в зв`язку з його необґрунтованістю .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 травня 2023 року. Постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під ватрою тривалістю 60 днів.

Вказує, що суд не врахував те, що ОСОБА_8 вже не є підозрюваним, а обвинуваченим, а також те, що в цей день у провадженні здійснювалося підготовче судове засідання. Відповідно до ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, що прокурором виконано. Згідно ч. 5 вказаної статті - надання до суду інших матеріалів до початку судового розгляду забороняється. Таким чином, висновок суду про те, що прокурором не надано копії матеріалів провадження, є незаконним.

Крім того, судом не враховано, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому ОСОБА_8 обвинувачується.

Підставою вважати, що ОСОБА_8 буде переховуватись від суду є те, що усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, у вчиненні якого він обвинувачується він з метою уникнення кримінальної відповідальності зможе переховуватись від суду, так як усвідомлює, що вчинив кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання, у виді позбавлення волі від 10 до 15 років. Також про наявність вказаного ризику свідчить той факт, що ОСОБА_8 всупереч загально прийнятим нормам та правилам поведінки чинив кримінальне правопорушення відносно своєї падчерки, яка не досягла чотирнадцятирічного віку. Також, ОСОБА_8 в скоєному кримінальному правопорушенні свою вину не визнає, не сприяв органам досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_8 не має постійного місця роботи, тому немає стабільного заробітку для забезпечення сім`ї, що може вплинути на зміну його місця проживання у зв`язку пошуком заробітку та ухиленням від кримінальної відповідальності.

Підставою вважати, що ОСОБА_8 з метою зміни показів може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні є те, що малолітня ОСОБА_10 на даний момент проживає зі своєю старшою сестрою за іншою адресою, боїться вітчима ОСОБА_8 , якому відоме її місце проживання. В судовому засіданні законний представник потерпілої повідомила, що обвинувачений постійно телефонує малолітній ОСОБА_10 , вмовляє її зустрітися без сторонніх осіб, відмовитись від звинувачень стосовно нього. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 проживає в одному населеному пункті з більшістю свідків у кримінальному провадженні, тому може на них незаконно впливати з метою зміни їх показів на свою сторону.

А підставою вважати, що ОСОБА_8 може вчинити інший злочин є те, що на даний час він обґрунтовано обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, що полягає в застосуванні фізичної сили, насильства та посяганні на здоров`я. Крім того, він може продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, оскільки він неодноразово, систематично протягом тривалого часу вступав з потерпілою в статеві зносини проти її волі.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати ухвалу суду першої інстанції, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя, суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Крім того, у своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення тим, що процесуальним прокурором до суду надано клопотання на чотирьох аркушах без будь-яких доказів (копій матеріалів), якими він обґрунтовує дане клопотання. При цьому в порушення вимог ст. ст. 184 ч.3, 194 ч.1 КПК України, суду не представлено жодного доказу, який міг би підтвердити ті обставини, на які прокурор посилається в своєму клопотанні. Крім того, суд зазначає, що прокурором також не доведено наявності ризиків, які змінились з досудового розслідування, до часу розгляду справи в суді, так як під час досудового розслідування ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід - домашній арешт. Встановленні обставини свідчать про недотримання процесуальним прокурором вимог КПК України. Таким чином, колегія судді дійшла висновку про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в зв`язку з його необґрунтованістю .

Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися, оскільки, як убачається з оскаржуваної ухвали, висновки про необхідність відмови у задоволенні клопотання належним чином не вмотивовано. Крім того, судом першої інстанції не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів в ухвалі про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним у клопотанні ризикам.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувальний акт за обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України передано до суду. Наразі ОСОБА_8 набув процесуального статусу обвинуваченого. З огляду на це, причетність ОСОБА_8 до вчинення зазначеного злочину є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу, передбаченого кримінальним процесуальним законом. Відповідно фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів будуть вирішуватися саме під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Окрім того, зазначаючи про відсутність наявності ризиків, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про існування ризику, передбаченого п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України. Зокрема, можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, оскільки, внаслідок суспільної небезпечності дій ОСОБА_8 є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений не перебуваючи під дією запобіжного заходу зможе переховуватись від суду. Вказане у свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. Окрім того, ризик переховування обвинуваченого обумовлений серед іншого і можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для ОСОБА_8 обмеженнями. Зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді реального позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати ОСОБА_8 переховуватися від суду. Разом з тим, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею, судом під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції також погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про наявність ризику впливу на свідків та потерпілу. Відповідно під час встановлення наявності вказаного ризику слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4ст. 95 КПК).Таким чином, ризик впливу на потерпілу, свідків з метою зміни їхніх показів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілої та дослідження їх судом.

З огляду на викладене, висновок суду про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, оскільки прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують необхідність застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Водночас колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з доводами прокурора про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може вчинити інший злочин. Зокрема, будь-яких відомостей про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_8 від моменту його притягнення до кримінальної відповідальності матеріали судового провадження не містять, не було надано й таких матеріалів під час апеляційного розгляду. Колегія суддів також не погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_8 може продовжити вчинення кримінального правопорушення у якому обвинувачується, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що потерпіла проживає у іншому населеному пункті ніж обвинувачений, а відомості, які б підтверджували те, що обвинувачений продовжує вчиняти стосовно неї та проти її волі дії сексуального характеру відсутні.

З урахуванням наведеного колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що прокурором під час апеляційного розгляду було доведено наявність обґрунтованої підозри про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наявність двох ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, однак не доведено можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що мета застосування запобіжних заходів полягає у забезпеченні виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з огляду на це, застосування будь-якого запобіжного заходу у жодному випадку не може розцінюватися стороною обвинувачення та судом, як завчасне відбування покарання, яке можливо буде призначене майбутнім вироком. При цьому можливе призначення в майбутньому кримінального покарання, навіть у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, не може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вказаним прокурором у клопотанні ризикам.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, одруженений, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, однак тривалий час працював неофіційно, має постійне місце проживання. Під час стадії досудового розслідування до нього був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту. Відомостей про те, що вказаний запобіжний захід був недієвим для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 у кримінальному провадженні відсутні. Викладене, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 в сукупності дають достатні підстави колегії суддів суду для висновку про можливість обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем його постійного проживання по АДРЕСА_1 . З огляду на це, апеляційна вимога прокурора стосовно необхідності застосування щодо останнього виключно найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному випадку є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На переконання колегії суддів, застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого альтернативного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, відповідатиме вимогам закону та буде дієвим механізмом контролю його поведінки під час здійснення судового розгляду, оскільки відповідатиме завданням кримінального провадження. При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що у разі, якщо останній не буде покладені на нього судом обов`язки та порушувати умови домашнього арешту, то сторона обвинувачення має право звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Підсумовуючи викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, із покладенням на нього відповідних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 196 та ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 422-1 КПК, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу начальника Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 травня 2023 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вовчок, Немирівського району, Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, одруженого, на утриманні якого двоє малолітніх дітей, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту визначити до 31.07.2023.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з населеного пункту в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з малолітньою потерпілою ОСОБА_10 та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали Вінницького апеляційного суду покласти на органи Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4