печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва клопотання сторони кримінального провадження № 0000007 від 06.01.2023 слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0000007 від 06.01.2023 слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000007 від 06.01.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

В обґрунтування доводів клопотання слідчий вказує наступне.

Незважаючи на наявність легітимного керівництва Держави України, громадянином України ОСОБА_4 у взаємодії з керівництвом Президії Верховної Ради Автономної Республіки Крим та представниками незаконних військових формувань здійснено самовільне протиправне присвоєння владних повноважень начальника муніципального унітарного підприємства «Управління благоустрою міста і капітального будівництва» міста Алушти АР Крим з подальшими незаконними діями, у тому числі проведенням кадрових призначень та звільненням працівників «Управління благоустрою міста і капітального будівництва» міста Алушти АР Крим.

Таким чином, незаконно створений орган окупаційної влади самовільно та свавільно перебрав на себе повноваження та обов`язки легітимних українських органів влади в сфері фізичної культури та спорту всупереч чинному законодавству, зокрема Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Крім того, посада ОСОБА_4 на період 2015 2016 років передбачала виконання ним організаційнорозпорядчих та адміністративних функцій окупаційної влади РФ як ворога у збройному конфлікті з Україною, не пов`язаних із забезпеченням життєво вважливих потреб громадян України та осіб без громадянства.

Встановлено, що ОСОБА_4 в 2015 році, більш точну дату встановити не виявилось за можливим, але не пізніше 19.05.2015, за невстановлених в ході досудового слідства обставин, знаходячись на території півострова Крим (більш точне місцезнаходження в ході досудового розслідування не встановлено), отримав від невстановлених в ході досудового слідства осіб пропозицію обійняти посаду начальника муніципального унітарного підприємства «Управління благоустрою міста і капітального будівництва» міста Алушти АР Крим.

ОСОБА_4 будучи громадянином України, достовірно знаючи про незаконність створення окупаційною владою рф органів місцевого самоврядування в АР Крим, а також проведення на території АР Крим та міста Севастополя референдуму, наслідком якого стало відокремлення вказаних адміністративно-територіальних одиниць та приєднання їх до складу російської федерації, маючи на меті сприяти представникам російської федерації у проведенні підривної діяльності на території України та подальшої окупації території АР Крим погодився на незаконну пропозицію працювати начальником муніципального унітарного підприємства «Управління благоустрою міста і капітального будівництва» міста Алушти АР Крим, без підпорядкування Центральним органам Державної влади України та грубим порушенням Конституції України.

Допомога ОСОБА_4 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів місцевого самоврядування російської федерації та не підтриманні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території АР Крим призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим.

Таким чином, факт займання ОСОБА_4 керівної посади в органі місцевого самоврядування, яка була пов`язана із забезпеченням функціонування органу окупаційної влади, являв собою дії, направленні на легалізацію анексії та окупації території України (півострова Крим) Російською Федерацією, створення видимості законності у міжнародному вимірі злочинних дій представників РФ та окупаційної влади, демонстрації фіктивного за своєю суттю забезпечення прав та свобод національних меншин на тимчасово окупованій території України (півострові Крим) окупаційними органами влади. Також, вказана діяльність ОСОБА_4 мала на меті нівелювання законних дій України в міжнародному просторі по відновленню територіальної цілісності та недоторканості кордонів України, встановленню законної влади народу України та відновленню суверенітету на всій території України, в тому числі на території півострову Крим.

28.03.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Так, санкція ч. 1 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.07.2023 № 337850003 ОСОБА_4 на праві власності належить: квартира загальною площею 98,4 (кв.м), що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

Слідчий вказує, що зазначене нерухоме майно належить ОСОБА_4 , а в ході досудового розслідування останньму повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, яка передбачає конфіскацію вказаного вище майна, з метою недопущення приховування, передачі вказаного майна, виконання завдань кримінального провадженняу органу досудового розслідування виникла необхідність у зверненні з відповідни клопотанням до слідого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому, визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.

Згідно положенням до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція ч. 1 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане майно, для ефективного розслідування.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: з метою забезпечення можливої конфіскації майна як додаткового покарання, а застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт в кримінальному провадженні № 0000007 від 06.01.2023 на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із позбавленням права на відчуження, розпорядження майном, а саме на: квартиру загальною площею 98,4 (кв.м), що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляціної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1