Справа № 346/4340/23
Провадження № 1-кп/346/593/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коломия обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000116 від 13.06.2023 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коломия Івано-Франківської області, українця, громадянина України, розлученого, з середньо-спеціальною освітою, проходить військову службу за контрактом на посаді номера обслуги протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону управління військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 12.09.2022 року будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді номера обслуги протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону управління військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України, п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України № НОМЕР_2 , без поважних причин вчасно не прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) після виписки із лікувального закладу та незаконно без поважних причин перебував поза її розташуванням до 06.07.2023 року, знаходячись за місцем свого проживання у м.Коломия Івано-Франківської області, де проводив час на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та дав суду показання по суті пред`явленого обвинувачення, які відповідають фактичним обставинам справи і не суперечать їм.

Зазначив, що 17.04.2021 року втретє уклав контракт на проходження військової служби у лавах Збройних Сил України та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді номера обслуги протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону, у військовому званні солдат. Брав участь у бойових діях по відсічі збройної агресії рф проти України, 14.08.2022 отримав три контузії та проходив лікування в лікувальному закладі. Після виписки не з`явився на службу до розташування військової частини в АДРЕСА_2 , оскільки його мати похилого віку тяжко захворіла і він був змушених доглядати за нею. Весь час перебував з матір`ю в лікарні, а після її виписки за місцем проживання. Не мав наміру ухилитися від військової служби. До правоохоронних органів звернувся добровільно. Контракт з Міноборони уклав свідомо, мав намір брати участь в бойових діях та протистояти збройній агресії рф проти україни. Розкаюється у вчиненому, жалкує про такий негативний вчинок, бажає продовжити військову службу в Збройних Силах України, просить не позбавляти його волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державної незалежності України, її територіальної цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України запроваджено воєнний стан в Україні з 05:30 годин 24.02.2022 року строком на 30 діб і в подальшому продовжено по теперішній час.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовця (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому, суд бере до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину, усвідомив вчинене та розкаюється в ньому, виражає щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд, прагне усунути наслідки шляхом продовження військової служби та висловлює рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень. Суд враховує, що обвинувачений добровільно звернувся до правоохоронних органів, давав визнавальні покази, сприяв розкриттю злочину. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Отже, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із такого.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини та мотиви, за яких вчинено злочин, а саме вимушений догляд за хворою матір`ю, що на думку суду не є такими, які виправдовують обвинуваченого у вчиненні злочину, але істотно знижують суспільну небезпечність обвинуваченого. Суд також враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, характеризується за місцем служби позитивно, має нагороди та відзнаки за сумлінне виконання своїх службових обов`язків та участь в антитерористичній операції, бажання продовження проходження військової служби за контрактом, участь обвинуваченого в бойових діях у відсічі збройної агресії рф проти України, його вік та стан здоров`я в наслідок отриманих бойових травм, суд враховує також фактичне перебування на утриманні обвинуваченого матері похилого віку (79 років), яка потребує стороннього догляду, обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання своєї вини та щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, і вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі .

Щодо можливості застосувати ст..75 КК України при призначені покарання ОСОБА_4 , суд приходить до такого.

Статтею 4 КК України регулюється чинність закону про кримінальну відповідальність у часі. Так, закон про кримінальну відповідальність набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Статтею 5 КК України регулюється зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі. Так, ч.2 цієї статті визначає, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

13.12.2022 року прийнятий Закон про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, який виключає можливість застосування ст..75 КК України при призначенні покарання за злочини передбачені, зокрема ст..407 КК України. Цей закон набрав чинності 27.01.2023р.

Разом з тим, суд з урахуванням вимог ст.4 та ст.5 КК України, вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення (початок), а саме станом на 12.09.2022р., оскільки закон, що погіршує становище особи не має зворотної дії в часі.

Статтею 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи обставини справи, характеризуючи дані обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, суд вважає, що ОСОБА_4 не є суспільно небезпечною особою, його виправлення ще можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в два роки, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя ОСОБА_1