КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кпр/824/3925/2023 Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0007447, внесеного до ЄРДР 9 серпня 2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, з середньою освітою, відповідно до обвинувального акту зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , однак, фактично не маючого зареєстрованого місця проживання на території України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на ухвалуОболонського районного суду м. Києва від 6 вересня 2022 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 6 вересня 2022 року задоволено клопотання захисника, звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, закрито з підстав п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Судові витрати у розмірі 296 гривень 61 копійка - віднести на рахунок держави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

З посиланням на положення КПК України, позицію Верховного Суду, вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим судом помилково встановлено той факт, що строки давності у даному провадженні не були перервані. Апелянт зазначає про те, що на розгляді Оболонського районного суду м. Києва у складі судді ОСОБА_11 перебувають ще два кримінальні провадження стосовно ОСОБА_6 . При цьому, вчинення ОСОБА_6 30 грудня 2018 року злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, - нетяжкий злочин, за який передбачено покарання до 5 років позбавлення волі, свідчить про переривання строків давності по кримінальному провадженню, розгляд якого проведено суддею ОСОБА_1 .

Таким чином, як вважає апелянт, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, ОСОБА_6 помилково звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження стосовно нього закрито безпідставно.

Крім того, як вказується в апеляційній скарзі, в даному провадженні існують обґрунтовані підстави для зміни обвинувачення ОСОБА_6 в бік його обтяження, оскільки встановлені у ході судового розгляду конкретні обставини вимагають кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана з проникненням до сховища (позиція ВС/ККС № 653/3/18 від 17 березня 2020 року), і, за умови правильної кваліфікації дій обвинуваченого встановлений ст. 49 КК України строк давності складає 10 років.

Окрім того, з посиланням на ч. 1 ст. 124 КПК України, апелянт звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі невірно вирішено питання щодо розподілу процесуальних витрат та зазначає, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, це питання може бути вирішено й ухвалою суду.

Обвинувачений та представник потерпілого, які повідомлялись про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Вислухавши думку прокурора про можливість апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб, захисника, який заперечував проти проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого, вважаючи, що в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, те, що в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, додатково вказавши, що наявні матеріали кримінального провадження не містять, навіть, даних про судимості обвинуваченого, захисника, який категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, додатково вказавши, що прокурор в суді першої інстанції не заперечував проти поданого клопотання, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції не у повному обсязі дотримані вказані вимоги закону.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що 8 вересня 2017 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України.

За змістом обвинувального акту ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні 9 серпня 2017 року таємного викрадення чужого майна, повторно.

Під час судового розгляду захисником заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

За результатами розгляду вказаного клопотання ухвалою суду задоволено клопотання захисника, звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, закрито з підстав п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції, з посиланням на положення ст. 12, ст.. 49 КК України, обґрунтував прийняте рішення тим, що діяння, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, є нетяжкими злочинами, строк давності за якими становить п`ять років. Оскільки у даному кримінальному провадженні не встановлено обставин, які б вказували на наявність підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання захисника є обґрунтованим та наявні підстави для закриття провадження зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на таке.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності є закінчення передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України строку та відсутність обставин, що порушують його перебіг (частини 2, 3 ст. 49 КК України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_6 висунуто обвинувачення, передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Отже, з урахуванням обставин справи, те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 висунуто обвинувачення, вчинено 9 серпня 2017 року, станом на час постановлення оскаржуваної ухвали закінчились строки давності, передбачені ч. 1 ст. 49 КК України, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Разом з тим, відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які б вказували на наявність підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів на підтвердження такого висновку суду, як і даних про судимості обвинуваченого, які б давали підстави про відсутність обставин для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України, про що обґрунтовано вказав прокурор під час апеляційного розгляду.

Окрім того, згідно з висновком, який міститься у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

За матеріалами кримінального провадження ухвалами суду від 5 липня 2018 року та 18 травня 2021 року застосовувався привід до обвинуваченого. Проте, наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, як і причини нез`явлення до суду обвинуваченого, що також впливає на правильність вирішення питання закінчення строку давності у даному кримінальному провадженні.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до положень ч. 1 ст. 419, ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує, що положеннями ч. 2 ст. 415 КПК України передбачено, що, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому інші доводи апеляційної скарги прокурора підлягають перевірці при новому розгляді обвинувального акта в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 6 вересня 2022 року, якою звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________________ _________________________ ______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4