Справа № 301/3031/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4

та учасників апеляційного провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/516/22, за апеляційною скаргою, яку подав заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не працюючого, громадянина України, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього на підставі ст. 76 цього Кодексу такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вироком ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 2231 (дві тисячі двісті тридцять одна) грн 06 коп.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_2, о 07 год 10 хв, ОСОБА_6 , на автомобільній дорозі 1/18 ділянки автошляху перед селом Ганушовце-над-Топльоу у напрямку від міста Пряшів Словацької Республіки, керуючи автомобілем марки «Mercedes Sprinter» з державними номерними знаками НОМЕР_1 , при проїзді затяжного лівого повороту перед підйомом, всупереч закону №8/2009 Збірки Законів, §4 «Обов`язків водії» пункт (частина) 1 літери ц(с), §137 пункт (частина) 2 літери ц(с) Правил дорожнього руху Словацької Республіки, не справився з керуванням автомобіля та допустив його виїзд на металеві дорожні огороджувальні бар`єри правої обочини по яким проїхав 20 метрів, а після відштовхнувся від залізних перил моста і перекинувся на ліву сторону, почавши ковзати по дорозі 25,8 метрів, у результаті чого пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер. Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_6 , вказує на незаконність та необґрунтованість вироку через застосування ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування доводів апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких. Грубе нехтування обвинуваченим правилами дорожнього руху призвело до тяжких наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_9 , що є непоправним наслідком. Окрім цього, апелянт стверджує, що дані про особу обвинуваченого, його каяття у вчиненому та відшкодування збитків, на які вказав суд у вироку, є підставою для призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, однак, з урахуванням наслідків, аж ніяк не для подальшого звільнення від відбування покарання з випробуванням. Також апелянт звертає увагу на те, що місцевий суд вийшов за межі обвинувачення, оскільки така кваліфікуюча ознака як порушення правил експлуатації транспортним засобом обвинуваченому ОСОБА_6 органом досудового розслідувань не інкримінується. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

У запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує на законність судового рішення, просить залишити вирок без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення. Сторона захисту вважає, що доводи прокурора про надмірну м`якість призначеного покарання є непереконливими. Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 повністю визнав вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдані ним збитки, позитивно характеризується за місцем проживання, злочин вчинив з необережності, раніше не судимий; обставин, які обтяжують покарання не встановлено. Тому, на переконання сторони захисту, вирок суду необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , підлягає частковому задоволенню.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_10 , неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілого береться до уваги те, що потерпілий належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавав, при цьому сторони обвинувачення та захисту, які брали участь під час апеляційного розгляду, не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі потерпілого.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, у вступній частині вироку не зазначено, що під час судового розгляду кримінального провадження брав участь обвинувачений ОСОБА_6 .

Зазначаючи у вироку про те, що ОСОБА_6 є підсудним у кримінальному провадження, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідно до положень КПК України особа, щодо якої судом розглядається кримінальне провадження, має статус обвинуваченого.

З мотивувальної частини вироку убачається, що встановлені судом обставини кримінального правопорушення (фабула справи) містять посилання на Правила дорожнього руху Словацької Республіки, однак не міститься посилання на Правила дорожнього руху України, порушення ОСОБА_6 яких призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди, а також не зазначено характер тілесних ушкоджень (тяжкість) та час настання смерті потерпілого ОСОБА_9 , не вмотивовано чи знаходяться тілесні ушкодження, що призвели до настання смерті потерпілого ОСОБА_9 у прямому причинному зв`язку з допущеними обвинуваченим порушеннями правил дорожнього руху.

При цьому, посилаючись на порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху Словацької Республіки, суд першої інстанції не зазначив чи підпадають вчинені ОСОБА_6 діяння під ознаки порушень Правил дорожнього руху України.

Приймаючи рішення колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції та прокурора на такі приписи матеріального та процесуального законодавства.

Так, відповідно до частини першої статті 7 КК України громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 4 КПК України кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України і за Законом №8/2009 Збірки Законів, §4 «Обов`язків водії» пункт (частина) 1 літери ц(с), §137 пункт (частина) 2 літери ц(с) Правил дорожнього руху Словацької Республіки, суд припустився суперечності, кваліфікувавши вчинені діяння одночасно як за законодавством України, так і за законодавством Словацької Республіки, не взяв до уваги вищевказані положення матеріального та процесуального права, і не встановив у чому саме полягають вчинені обвинуваченим ОСОБА_6 дії і відповідно до яких положень Правил дорожнього України скоєні діяння є протизаконними. Колегія суддів також вважає, що вчинені обвинуваченим ОСОБА_6 діяння, у випадку доведеності вини ОСОБА_6 у їх скоєнні, необхідно кваліфікувати за тими чи іншими положеннями Правил дорожнього руху України.

Крім того, у вироку не викладені показання потерпілого ОСОБА_10 , який як убачається із журналу судового засідання від 25.07.2022, давав показання під час судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції (т. 1, а. к. п. 29-32).

Разом із тим, як убачається зі змісту вироку, у підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 суд послався, окрім іншого, на протокол огляду місця події від 04.04.2020, не давши аналізу цьому доказу, а саме не зазначив, які саме відомості відображені у ньому та які саме обставини кримінального провадження цей доказ підтверджує.

При цьому, з журналу судового засідання від 08.08.2022 не вбачається, що судом першої інстанції досліджувались докази, на які суд послався у вироку у підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 (протокол огляду місця події, висновки експертиз), а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вказане свідчить про те, що викладені у судовому рішенні висновки не підтверджені доказами, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

Наведені обставини також свідчать і про неповноту та поверховість при дослідженні інкримінованих ОСОБА_6 фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення, а також про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про ухвалення апеляційним судом нового вироку і призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення права на строк 3 роки, не можуть бути задоволені.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеним у апеляційній скарзі сторони обвинувачення доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України. Колегія суддів також зазначає, що викладені прокурором в апеляційній скарзі доводи : обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких ; діяння ОСОБА_6 були поєднані з грубим нехтуванням ним правилами дорожнього руху і призвели до тяжких наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_9 ; дані про особу обвинуваченого - каяття у вчиненому та відшкодування збитків, на які суд послався у вироку, є підставою для призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, однак, з урахуванням наслідків, не є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, були предметом перевірки та відповідної оцінки судом першої інстанції. При цьому прокурор не зазначив, на підставі якої норми матеріального або процесуального права дані про особу обвинуваченого не можуть слугувати підставою для звільнення особи від призначеного покарання з випробуванням і не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого приписів ст. 75 КК України.

Призначаючи новий розгляд кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що усунення вказаних вище недоліків, викладеного в обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_6 , поєднано зі зміною обвинувачення і пред`явлення такого з точним дотриманням приписів матеріального та процесуального законодавства України, що не видається за можливе під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, а також те, що учасниками судового провадження не заявлялись клопотання спрямовані не усунення вищевказаних порушень приписів КК та КПК.

Одночасно, колегія суддів обґрунтованими вважає доводи апеляційної скарги прокурора про те, що місцевий суд вийшов за межі обвинувачення, оскільки така кваліфікуюча ознака як порушення правил експлуатації транспортним засобом обвинуваченому ОСОБА_6 органом досудового розслідувань не інкримінується і тому обвинувачений ОСОБА_6 необґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні діяння, що кваліфікується за цією кваліфікуючою ознакою.

Тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2022 року, щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 , - скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: