Провадження № 1-кс/947/6039/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000003 від 27.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 від 27.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.03.2019 року між ОСОБА_5 та начальником НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі полковника ОСОБА_6 укладено контракт про проходження військової служби в ДПСУ строком на 3 роки.

Крім того, встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 466-ОС від 04.11.2022 року ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії дозиметриста 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) НОМЕР_2 прикордонного загону ПдРУ ДПСУ

Як зазначає сторона обвинувачення ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності за наступних обставин.

Так, у невстановлений в ході досудового розслідування час у сержанта ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на особисте незаконне збагачення з використанням наданого йому службового становища, отримання неправомірної вигоди для себе як службової особи правоохоронного органу та незаконному переправленні осіб через державний кордон України.

30.03.2023 року приблизно о 19 год. 40 хв. сержант ОСОБА_5 перебуваючи в місті Білгород-Дністровський Одеської області зустрівся з раніше знайомим йому ОСОБА_7 та раніше не знайомим йому ОСОБА_8 .

В ході розмови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 усвідомлюючи, що спілкується з уповноваженою службовою особою Державної Прикордонної служби України, якою є ОСОБА_5 , а відтак останній володіє інформацією щодо законодавчого врегулювання порядку перетину державного кордону України запитали про законну можливість виїзду за межі території України.

В ході розмови ОСОБА_5 повідомив, що може організувати переміщення ОСОБА_8 через державний кордон України у разі надання йому, ОСОБА_5 , неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 6500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США. При цьому, ОСОБА_5 зазначив, що за вказану грошову винагороду він виготовить та надасть ОСОБА_8 документи, що нададуть останньому право виїхати за кордон, крім того, ОСОБА_5 виразив вимогу про надання йому додатково 250 (двісті п`ятдесяти) доларів США за безперешкодний пропуск ОСОБА_8 через державний кордон у пункті пропуску, де ОСОБА_5 здійснює свою службову діяльність.

Разом з цим, ОСОБА_5 вказав, що без його участі виїхати через кордон неможливо, в той же час ОСОБА_5 зазначив, що він буде спілкуватися виключно з ОСОБА_7 та деталі повідомить згодом.

В подальшому 09.04.2023 року ОСОБА_5 за допомогою засобів мобільного зв`язку зв`язався з ОСОБА_7 та повідомив, що їм необхідно зустрітися у м. Білгород-Дністровський Одеської області.

В подальшому, того ж дня приблизно о 15 год. 50 хв. ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_5 біля кафе «London» по вулиці Кишенівській у м. Білгород-Дністровський Одеської області, де останній повідомив, що для виготовлення документів, що наддадуть ОСОБА_9 право виїхати через державний кордон України йому необхідно надати задаток у сумі 4000 (чотирьох тисяч) доларів США, проте ОСОБА_7 повідомив, що немає вказаної суми, а має 3000 (три тисячі) доларів США, на що ОСОБА_5 вказав, щоб він надав йому дану суму як задаток для виготовлення завідомо підробленого документа, який наддасть право ОСОБА_10 перетнути державний кордон України у пункті пропуску, де ОСОБА_5 здійснює свою службову діяльність, що і було зроблено ОСОБА_7 .

Таким чином 09.04.2023 року приблизно о 15 год. 50 хв., перебуваючи біля кафе «London» по вулиці Кишенівській у м. Білгород-Дністровський Одеської області, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучі військовослужбовцем ДПСУ та являючись правоохоронцем, усвідомлюючи наслідки своїх протиправних дій, що зашкоджують цілісності державного кордону України ОСОБА_5 вимагав та отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 3000 (трьох тисяч) доларів США що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 09.04.2023 року становить 109 680 (сто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень.

Також ОСОБА_5 з метою досягнення своїх протиправних цілей та виготовлення завідомо підробленого документу на ім`я ОСОБА_8 виказав ОСОБА_11 вимогу надання йому копії паспорта та фотографій ОСОБА_8 , після їх отримання ОСОБА_5 вказав, що він наддасть підроблений документ на ім`я ОСОБА_8 виключно після отримання другої частини грошових коштів у сумі 3000 (три тисячі) доларів США, таким чином загальна сума вимагання ОСОБА_5 грошових коштів за виготовлення завідомо підробленого документу та надання його ОСОБА_8 для перетину державного кордону України у пункті пропуску, де він здійснює свою службову діяльність становить 6000 (шість тисяч) доларів США.

Крім того, 15.04.2023 року на вулиці Першотравневій у м. Білгород-Дністровський Одеської області, приблизно о 20 год. 10 хв. ОСОБА_5 зустрів ОСОБА_7 та повідомив йому, що для виготовлення завідомо підробленого документу на ім`я ОСОБА_8 йому необхідно повторно надати фотокартки та копію паспорта останнього, що і було зроблено ОСОБА_7 та за допомогою мобільного додатку «Telegram» з номеру мобільного телефону НОМЕР_3 надіслано на раніше наданий для зв`язку ОСОБА_5 номер мобільного телефону НОМЕР_4 копію паспорта ОСОБА_8 та його фотокартки.

В подальшому 02.05.2023 року, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, використовуючи своє службове становище ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що їм необіхідно зустрітися 03.05.2023.

Виконуючи висунені ОСОБА_5 вимоги, ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_5 біля магазину «Свобода» по вулиці Південній у м. Білгород-Дністровський Одеської області приблизно о 13 год. 10 хв.

В ході спілкування ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 що документи, що наддадуть право ОСОБА_8 перетнути державний кордон України майже виготовлені.

Крім того, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що ОСОБА_8 не зможе перетнути державний кордон України з наданим ним завідомо підробленим документом, виразив вимогу у наданні йому неправомірної вигоди у сумі 1500 (однієї тисячі) доларів США за пропуск ОСОБА_10 через пункт пропуску через державний кордон України де він здійснює свою службову діяльність, у ході якої перевіряє право особи на перетин державного кордону.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_5 07.05.2023 року призначив ОСОБА_7 зустріч неподалік від його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де вони і зустрілися того дня близько о 23 год. 20 хв. та висунув вимогу про надання йому другої частини грошових коштів за виготовлення та надання ОСОБА_8 завідомо підробленого документу, що наддасть останньому право перетнути державний кордон України у пункті пропуску, де ОСОБА_5 здійснює свою службову діяльність.

Так, 07.05.2023 року приблизно о 23 год. 20 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучі військовослужбовцем Державної прикордонної служби України та являючись співробітником правоохоронного органу, усвідомлюючи наслідки своїх протиправних дій, що зашкоджують цілісності державного кордону України одержав від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 3000 (трьох тисяч) доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 07.05.2023 року становило 109 800 (сто дев`ять тисяч вісімсот) гривень, після чого надав ОСОБА_7 документи на ім`я ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_5 від 12.04.2023 року та Довідку військово-лікарської комісії № 2043 від 12.04.2017 року видані ІНФОРМАЦІЯ_5 , в яких зазначено, що ОСОБА_8 не придатний для проходження військової служби.

Після передачі зазначених документів ОСОБА_7 , ОСОБА_5 надав йому інформацію, що наступного дня, а саме 08.05.2023 року він здійснює свою службову діяльність на пункті прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де відповідно до свої службових обов`язків здійснює перевірку документів у осіб, ще перетинають державний кордон України, після чого виразив ОСОБА_7 вимогу у наданні йому неправомірної вигоди у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятисот) доларів США за пропуск ОСОБА_8 через державний кордон України з використанням наданих ОСОБА_5 підроблених документів.

В подальшому 08.05.2023 року ОСОБА_5 перебуваючи на пункту пропуску «Старокозаче», що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород Дністровський район на відстані 6 кілометрів від села Старокозаче на автошляху Р-72, міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Старокозаче» та виконуючи там свої службові обов`язки по охороні державного кордону України та перевірці наявності належних підстав для перетину державного кордону України, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 не має законних підстав для перетину державного кордону приблизно о 14 год. 33 хв. перевірив надані ОСОБА_8 документи, що надають йому право здійснити виїзд через державний кордон України та надав змогу ОСОБА_8 перетнути на виїзд державний кордон України.

В подальшому 09.05.2023 року приблизно о 11 год. 57 хв. ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_7 та призначив йому зустріч за адресою: АДРЕСА_1 , де вони і зустрілися приблизно о 12 год. 28 хв. В ході зустрічі ОСОБА_5 повторно виразив вимогу про надання йому неправомірної вигоди за безперешкодний виїзд ОСОБА_8 через державний кордон України, який фактично відбувся 08.05.2023 року о 14 год. 33 хв. на пункті пропуску «Старокозаче».

Виконуючи висловлену ОСОБА_5 вимогу, ОСОБА_7 надав ОСОБА_5 неправомірну вигоду у розмірі 1000 (однієї тисячі) доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 09.05.2023 року становило 36 560 (тридцять шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, після чого проиправні дії ОСОБА_5 12:33 було припинено співробітниками правоохоронних органів.

Так, 09.05.2023 року у період часу з 12:33 по 12:58 було затримано у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 . Під час затримання ОСОБА_5 добровільно видав належний йому мобільний телефон «Redmi Note 8T» IMEI 1: НОМЕР_6 IMEI 2: НОМЕР_7 .

Враховуючи те, що у вказаному мобільному телефоні може міститися інформація про вчинення кримінального правопорушення він визнаний слідчим речовим доказом в рамках кримінального провадження.

З метою забезпечення речового доказу сторона обвинувачення звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Прокурор та слідчий до судового засідання не з`явилися, проте від прокурора надійшла до суду заява, в якій він просив розглянути клопотання у його відсутність.

Представник власника майна у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце слухання справи належним чином.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приймаючи до уваги заяву прокурора, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000003 від 27.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.

В рамках вказаного кримінального провадження 09.05.2023 року у період часу з 12:33 по 12:58 було затримано у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 . Під час затримання ОСОБА_5 добровільно видав належний йому мобільний телефон «Redmi Note 8T» IMEI 1: НОМЕР_6 IMEI 2: НОМЕР_7 .

Враховуючи те, що у вказаному мобільному телефоні може міститися інформація про вчинення кримінального правопорушення він визнаний слідчим речовим доказом в рамках кримінального провадження.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучений мобільний телефон відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки можливо зберіг у собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також може містити в собі відомості щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення виявити які вдасться лише за допомогою проведення додаткових слідчих дій та експертиз.

Вищевикладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою слідчого 09.05.2023 року про визнання вилученого під час затримання ОСОБА_5 мобільного телефону речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0000003 від 27.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речового доказу, який має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовим доказом в рамках кримінального провадження та містити собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000003 від 27.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на мобільний телефон «Redmi Note 8T», IMEI 1: НОМЕР_6 , IMEI 2: НОМЕР_7 , який було вилучено 09.05.2023 року в ході затримання ОСОБА_5 .

Виконання ухвали покласти на слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1