29.08.23№ 336/7813/16-к
Пр. № 1-кс/336/667/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , з участю представника заявника - ОСОБА_3 , представника заінтересованої особи ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И Л А:

Представник особи, щодо майна якої застосовано захід забезпечення в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під номером 0003950 від 24.08.2016 року за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді від 23 грудня 2016 року під час здійснення досудового розслідування в означеному кримінальному провадженні.

В обґрунтування клопотання представник заявника ОСОБА_3 зазначив, що з постанови Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_6 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання недійсним протоколу прилюдних торгів його довірительці стало відомо про існування арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , що їй належить на підставі свідоцтва про право власності від 07.02.2022 року.

У відповідності до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінально каране діяння за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України внесені слідчим 24 серпня 2016 року за фактом заволодіння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9 , спадкоємцем якого є ОСОБА_4 . Кримінальне провадження на теперішній час не здійснюється, жодній особі в ньому не повідомлено про підозру. Власниця майна не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, законність набуття нею вказаної квартири встановлено судовим рішенням в справі за позовом ОСОБА_4 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_6 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання недійсним протоколу прилюдних торгів, яке набрало сили закону і яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Між тим наявність вказаного заходу забезпечення провадження посягає на права заявниці як власника нерухомого майна; необґрунтоване обмеження її в реалізації права власності, охоронюваного Основним Законом України, на майно, набуте на підставі правомірного правочину, є таким, що не ґрунтується на законі, суперечить таким засадам кримінального судочинства, як законність та недоторканість права власності, у зв`язку з чим просить про скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

В судовому засіданні представник власника майна підтримав вимоги клопотання, просить про скасування арешту, накладеного на житло, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2016 року.

Представник потерпілого в кримінальному провадженні ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 - проти задоволення клопотання заперечує, пославшись на ті обставини, що спір між її довірителем ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про витребування майна, яким є арештована квартира, не розглянутий судом; окрім того ОСОБА_4 подано ще декілька позовів на захист свого порушеного права як спадкоємця вказаної нерухомості, тому інтереси забезпечення його законних вимог потребують збереження арешту.

Кримінальне провадження, в межах якого застосований арешт, не є припиненим або зупиненим, воно триває, тому процесуальні підстави для скасування заходу забезпечення цього провадження відсутні.

Прокурор та особа, за клопотанням якої було арештовано майно не з`явились, їх неявка не перешкоджає розгляду означеного клопотання у відповідності до ч. 2 ст. 174 КПК України.

Вислухавши представника заявника, представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження № 0003950, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Однією з засад кримінального судочинства в силу ст. 16 КПК України є недоторканість права власності.

Виняток з цього правила становить накладення арешту на майно особи під час здійснення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді, суду.

У відповідності до наведеної суддею засади позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Арешт у відповідності до ст. 131 КПК України є одним з заходів забезпечення кримінального провадження

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З наведених положень кримінального процесуального законодавства випливає, що застосування арешту за наявності для цього підстав покликано забезпечити ефективність та дієвість кримінального провадження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України). З метою збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Квартира, на яку накладений арешт, хоча й не визнана речовим доказом, проте за умови доведеності обґрунтованості підозри за ч. 3 ст. 190 КК України вона має відігравати роль речового доказу як об`єкт злочинного посягання, право власності на який після смерті спадкодавця тричі переходило до інших осіб.

Саме з вказаних міркувань виходив слідчий суддя, піддаючи арешту означений об`єкт нерухомості, який, на думку потерпілого, протиправно, поза його волею, вийшов з його володіння, тобто накладення арешту ґрунтувалось на наявності правових підстав для цього та відповідало завданням арешту, таким, як запобігання можливості відчуження майна.

Разом з тим протягом існування кримінального провадження право власності на вказане житло перейшло до заявниці на підставі правомірного правочину, що встановлено рішенням суду в цивільній справі, яке набрало сили закону, тобто у слідчого судді є підстави для констатації того, що заявниця здійснює право власності щодо підданої арешту квартири цілком на законних підставах.

Хоча право добросовісного володільця (власника) майна і може бути обмежено в певних випадках під час здійснення кримінального провадження в інтересах, як зазначено слідчим суддею, збереження речових доказів, проте за встановлених слідчим суддею обставин подальше збереження оскаржуваного заходу забезпечення кримінального провадження є недоцільним, виходячи з такого.

Як вже вказано, арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження призваний забезпечити ефективність та дієвість кримінального провадження.

Разом з тим, вивчення матеріалів кримінального провадження № 0003950 від 24.08.2016 року за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 , показало, що хоча кримінальне провадження і не закрито, проте в ньому не вчинювалось жодної процесуальної дії з 1 лютого 2017 року, коли був проведений допит потерпілого ОСОБА_4 , а обсяг процесуальних дій і рішень до цієї дії обмежився допитом тієї ж самої особи ( ОСОБА_4 ) в якості свідка (2 листопада 2016 року), допитом свідка ОСОБА_10 (2 листопада 2016 року), винесенням постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про проведення слідчих дій (5 грудня 2016 року), зверненням слідчого до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту (16 грудня 2016 року), накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді (23 грудня 2016 року).

З огляду на викладене є очевидним, що всупереч завдань кримінального провадження про необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, досудове розслідування в цьому провадженні є не тільки не ефективним, а взагалі не проводиться протягом шести років і майже восьми місяців.

Наведене означає, що кримінальне провадження на протязі вказаного періоду існує лише формально.

Разом з тим арешт як захід забезпечення кримінального провадження має забезпечувати ефективність цього провадження.

В силу ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина 1 ст. 174 КПК України).

За встановлених слідчим суддею обставин повністю відсутні підстави для збереження арешту як такого, що міг би забезпечити кримінальне провадження, оскільки фактично це провадження не здійснюється.

Формальне ж існування кримінального провадження, яке не характеризується вчиненням процесуальних дій, в якому жодній особі не повідомлено про підозру, не повинно кореспондуватися з посяганням на цивільні права та інтереси особи.

За вказаних обставин слідчий суддя не вбачає жодної процесуальної передумови для збереження арешту, продовження застосування якого посягало б на охоронюване законом право на недоторканість права власності.

У зв`язку з викладеним слідчий суддя має всі підстави для констатації того, що власник майна повністю довів, що в застосуванні цього заходу на час вирішення клопотання немає потреби.

На зазначений умовивід судді не впливають твердження представника ОСОБА_4 про необхідність збереження арешту у зв`язку з існуванням кримінального провадження, оскільки, як зазначено, формальна наявність цього провадження не виправдовує існування обмеження в реалізації права власності особи, яка не має жодного статусу в цьому провадженні та жодних цивільно-правових зобов`язань перед його учасниками.

Збереження ж арешту у зв`язку з наявністю нерозглянутих цивільних справ, сторонами по яким є ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , є необґрунтованим, так як він був застосований за процедурою кримінального провадження, в інтересах його забезпечення, підстави для чого, як вже зазначено слідчим суддею, на час розгляду цього клопотання відпали, і саме за процедурою кримінального провадження розглядає суддя наявність або відсутність підстав для подальшого його збереження.

Що стосується позовів, поданих ОСОБА_4 на захист цивільних прав та інтересів, вони можуть бути забезпеченими за правилами цивільного судочинства, в тому числі накладенням арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 167-174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання представника заявника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , ухвалою слідчого судді від 23.12.2016 року, під час здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0003950 від 24.08.2016 року за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1