Справа № 953/6243/23
н/п 1-кс/953/5680/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчого СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001692 від 23.07.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Вовчанськ Харківської області, громадянки України, українки, із середньою спеціальною освітою, заміжньої, працюючої швачкою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, раніше не судимої, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваної ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

25.07.2023 до суду надійшло клопотання слідчого СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001692 від 23.07.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001692 від 23.07.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 23.07.2023 близько 10.00 ОСОБА_5 , під час розпивання спиртних напоїв зі своїм чоловіком ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого тимчасового проживання в кімнаті АДРЕСА_3 , між ними виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків.

В ході конфлікту ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, перебуваючи поруч з останнім, маючи у правій руці ніж, нанесла ОСОБА_8 один удар в область живота, спричинивши йому проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини.

23.07.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Правова кваліфікація дій підозрюваної ОСОБА_5 ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за яке відповідно до санкції статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Причетність ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими обґрунтовується пред`явлена підозра, а саме: рапортом інспектора чергової частини Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області від 23.07.2023 про реєстрацію повідомлення про кримінальне правопорушення; протоколом огляду місця події від 23.07.2023, в ході якого виявлені та вилучені предмети та речі, які визнані речовими доказами; протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України; протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ;

На даний час виникла необхідність у застосуванні стосовно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить її належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваній кримінальної відповідальності шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом, згідно санкції ч. 1 ст. 121 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Метою та підставами застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове слідство вважає, що наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_5 тяжкого кримінального правопорушення є вагомими, допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку.

Вищенаведені ризики підтверджуються такими фактичними обставинами.

Так, ОСОБА_5 , розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує їй у разі визнання її винною, може вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, зважаючи на те, що суд досліджує докази безпосередньо і судовий розгляд у провадженні ще не розпочатий, а ОСОБА_5 обізнана про місце фактичного проживання потерпілого та свідків, то з метою уникнення кримінальної відповідальності, вона може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного або, навіть, фізичного впливу на вказаних осіб, які викривають її у вчиненні кримінального правопорушення. В даному випадку існує ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні.

Враховуючи характер, обставини та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 , підозрювана може, незважаючи на притягнення її до кримінальної відповідальності, вчинити новий умисний злочин, що підтверджується існуванням ризику, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, з метою запобігання зазначеним ризикам та неможливістю застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою сторона обвинувачення вважає за доцільне застосувати щодо підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Слідчий, прокурор у судовому засіданні підтримали зазначене клопотання у повному обсязі. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що ризик вчинення нового умисного злочину, не підтверджується, оскільки підозрювана офіційно працевлаштована, тому просив його не враховувати, а також не заперечує щодо визначення мінімального розміру застави.

Підозрювана у судовому засіданні причетність до інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю, просила не обирати запобіжний захід у виді тримання під вартою, а застосувати відносно неї домашній арешт, оскільки працює швачкою, є внутрішно переміщеною особою, має двоє повнолітніх дітей, шкодує про скоєне, наміру впливати на потерпілого та свідків не має. Причетність до скоєного визнала, суду пояснила, що на передодні ввечері вживали з чоловіком алкогольні напої посварились, проснулась зранку випила літр пива, жоловік вживав водку, стояла на кухні біля столу, готувала, почався спір з чоловіком за гроші, він схватив її за волосся, після чого вона сама не розуміє як, однак вдарила його ножем, який тримала у правій руці у живіт, потім відкинула ніж, побігла до сусідів, попросила, щоб вони викликали швидку.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечувала та просила обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працевлаштована, має двоє повнолітніх дітей, для того щоб підозрювана мала можливість працювати та забезпечувати родину. Чоловік підзахисної здійснював щодо неї психологічне та фізичне насильство, чим спровокував зазначені дії. Вказала, що ризики зазначені слідчим не доведені, переховуватись її підзахисна наміру немає, просила врахувати, що підозрювана має міцні соціальні зв`язки, двох дітей, працює. Тому запобіжний захід у виді нічного домашного арешту цілком забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваною.

Слідчий суддя, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Слідчим відділом Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001692 від 23.07.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

23.07.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 23.07.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації її дій, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У світлі обставин цього кримінального провадження досліджених матеріалів достатньо для того, щоб у рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність «обґрунтованої підозри».

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tironv. Romania, § 37; Smirnovav. Russia, § 59; Piruzyanv. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenkov. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Beccievv. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Cloothv. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати проведенню досудового слідства та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрювана з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих, свідків,слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моментубезпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення суд вважає недоведеним, про що прокурором також зазначено під час судового розгляду.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) переховування від органів досудового розслідування та суду; 3) незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, однак вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, взята на облік як внутрішньо переміщена особа, працевлаштована, має міцні соціальні зв`язки, двох повнолітніх дітей.

Між тим, доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Слідчий суддя вважає, що тримання підозрюваної під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 .

Враховуючи вагомість доказів щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваної слід обрати запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, шляхом заборони залишати житло в період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., оскільки вказаний запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та попередить вчинення нею дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Статтею 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Домашній арешт відноситься до ізоляційної категорії запобіжних заходів, адже враховуючи його сутність, передбачає для особи, відносно якої обраний, заборону не залишати місце свого проживання протягом певних годин доби або цілодобово, тим самим ізолюючи її від звичайного для неї середовища (яке знаходиться за межами її житла) на певний проміжок часу доби або цілодобово. Отже, з урахування зазначеного, цілком очевидно, що домашній арешт є загальним заходом особистого забезпечення м`якого ізоляційного характеру, що виконується в умовах житла особи.

Таким чином, прихожу до висновку про доцільність обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді нічного домашнього в межах строку досудового розслідування, оскільки наявність обґрунтованої підозри та ризиків , передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, унеможливлює застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, тому що жоден із таких, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечення виконання підозрюваною своїх процесуальних обов`язків.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрювану ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Виходячи з п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи - захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Між тим клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання не підлягає задоволенню.

А з урахуванням обставин справи, особистості підозрюваної, того факту, що вона має міцні соціальні зв`язки, працевлаштована до неї слід застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваної та може забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001692 від 23.07.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 із забороною покидати місце проживання в період часу з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 в межах строку досудового розслідування, строком на 2 місяці до 23 вересня 2023 року включно.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: прибувати до слідчого ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області, прокурора та суду за першою вимогою, не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду; негайно повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання Харківському РУП № 1 ГУНП в Харківській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 .

Роз`яснити, що в разі невиконання ОСОБА_5 вказаних обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді тривалістю до 23 вересня 2023 року

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1