Провадження № 11-кп/824/2479/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2023 року запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України, подовжено на 60 днів з 14 лютого 2023 року до 14 квітня 2023 року включно без альтернативи внесення застави.

Таке рішення, суд мотивував тим, що з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення існує необхідність запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та існування ризику впливу на свідків, допит яких ще не завершено з огляду на стадію розгляду справи. На даному етапі відсутні підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть в цій конкретній справі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, які випливають із ч.5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 та обрати йому більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

Звертає увагу, що судом першої інстанції лише формально зазначено про існування ризиків, які фактично не існують.

Наголошує, що обвинувачений перебуває під вартою вже більше ніж 2 роки і 8 місяців.

Сторона захисту стверджує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України відсутні. Наявність ризиків, які зазначені в клопотанні є припущенням та не доведені стороною обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Cт. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ч. 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 14 лютого 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 14 лютого 2023 року до 14 квітня 2023 року включно без альтернативи внесення застави.

Постановлене рішення суд мотивував тим, що сукупність матеріалів провадження дають підстави вважати, що на час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою істотно не зменшились і не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, допит яких ще не завершено з огляду на стадію розгляду справи.

Судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 також дійшов висновку, що в цій конкретній справі відсутні підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, здатні забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Судом першої інстанції, при розгляді клопотання про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, також було враховано доводи сторони захисту стосовно характеризуючих даних особи обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв`язків, зокрема неповнолітньої дитини, дружини, постійного місця роботи, які, однак, для суду не спростували підстав вважати, що існують можливі ризики неправомірної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, за яке, у разі доведення винуватості, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а також дані про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що судом першої інстанції лише формально зазначено про існування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в той час як вони фактично не існують, колегія суддів зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що в судовому засіданні суду першої інстанції прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , яке обґрунтовувалось тим, що підставою для порушення питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є існування сукупності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість з боку обвинуваченого переховуватись від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та впливати на свідків, оскільки допит їх ще не завершився у справі.

У той же час, в поданій апеляційній скарзі захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_6 не наведено доводів та арґументів, які б доводили те, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилається прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Що стосується доводів сторони захисту про значний час тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, внаслідок чого порушуються його права та свободи, то варто вказати, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що тримання особи під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення у справі «Харченко проти України»).

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 (ч. 1 ст. 115 КК України), а саме вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, колегії суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні наявний реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість продовження строку тримання під вартою.

Безпідставними слід визнати і доводи апеляційної скарги про те, що при продовженні запобіжного заходу суд не оцінив і не взяв до уваги обставини, які, відповідно до вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, повинні бути враховані при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, оскільки вказана норма передбачає оцінку не лише даних, на які посилається захисник, зокрема наявність міцних соціальних зв`язків (родини, малолітньої дитини, постійного місця проживання), репутації обвинуваченого та майнового стану обвинуваченого, а й інших обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Твердження захисника про неврахування судом першої інстанції можливості обрання до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, апеляційний суд визнає такими, що спростовуються змістом оскарженої ухвали, з якої встановлено, що на даному етапі судового розгляду відсутні підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зможуть в цій конкретній справі забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали суду немає, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3