Справа № 307/293/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/146/20 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2018.

Цим вироком:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, сезонного робітника, несудимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Санкт-Петербург РФ, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, сезонного робітника, несудимого, визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в їхніх діяннях є склад цього кримінального правопорушення.

Речовий доказ: автомобіль марки ВАЗ 217030 н/з НОМЕР_1 залишено потерпілому ОСОБА_8 .

Відповідно до вироку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані невинуватими у пред`явленому обвинуваченні та виправдані у зв`язку з недоведеністю, що в їхніх діяннях є склад цього кримінального правопорушення, за таких обставин.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються в тому, що 31.10.2016 близько 07 год, за попередньою змовою між собою, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом легковим автомобілем марки ВАЗ 217030 н/з НОМЕР_1 вартістю 116746 грн, який був припаркований напроти ресторану «Статус» по вул. Центральній в смт. Буштино, умисно, протиправно, всупереч волі законного власника, через незачинені дверцята проникли до салону автомобіля, та запустивши двигун ключем, який заходився в замку запалювання, поїхали у напрямку центру смт. Буштино, а через деякий час залишили автомобіль на території Буштинського селищного парку, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на суму 116746 грн.

Виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд вказав на відсутність в їх діянні складу кримінального правопорушення з підстав неналежності, недопустимості, недостовірності та недостатності доказів про визнання винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення.

-2-

Виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції, заслухавши показання обвинувачених, потерпілого, свідків, оцінивши докази, досліджені за клопотанням сторони обвинувачення, проаналізувавши їх достатність, доведеність фактичних обставин кримінального правопорушення, винуватості обвинувачених у його вчиненні, прийшов до висновку про недоведеність в діянні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та наявність, передбачених ст. 373 КПК України підстав для їх виправдання. Такі висновки суд обґрунтував тим, що відеозапис з камери спостереження АЗС «ВАКОС» був здобутий всупереч до вимог КПК України, оскільки прокурор не надав ні ухвалу слідчого судді, ні заяву власників відеокамер, ні процесуальне рішення, яким диск із відеозаписами було визнано речовим доказом та приєднано до кримінального провадження, а тому визнав даний доказ недопустимим доказом. Окрім того, аналізуючи та співставляючи показання потерпілого та свідка ОСОБА_11 , суд дійшов висновку проте, що жоден з них не ствердив, що бачив хто з обвинувачених сідав за кермо автомобіля, а хто на пасажирське сидіння. В чому полягає вина кожного із обвинувачених, хто з них сидів за кермом, у яких діях проявилася участь іншої особи у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом - у обвинувальному акті не зазначено, їхні дії не розмежовано. Інших доказів винуватості обвинувачених не здобуто, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про недостатність доказів для визнання винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та про наявність підстав для виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 289КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати виправдувальний вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити їм покарання у виді 06 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вважає, що суд не взяв до уваги докази які істотно могли вплинути на його висновки, а саме досліджені в судовому засіданні показання потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 , письмові та речові докази, які вказують на вину обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину. Стверджує, що потерпілий ОСОБА_8 дав у судовому засіданні показання, якими підтвердив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення щодо незаконного заволодіння транспортним засобом. Судом не дано належної оцінки показам потерпілого при його повторному допиті щодо долучення диску з записами, знятих з камер відеоспостереження, на якого робився психічний тиск з боку обвинувачених. При зміні потерпілим показань у судовому засіданні, судом не вирішено питання про притягнення до відповідальності ОСОБА_8 за ст. 384 КК України, оскільки він був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Також прокурор звертає увагу на те, що вина ОСОБА_9 та ОСОБА_10 доведена письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події з фототаблицями до нього від 31.10.2016, протоколом огляду місця події з фототаблицями від 01.11.2016, висновком про вартість колісного транспортного засобу від 31.10.2016, протоколом слідчого експерименту від 28.03.2018, а також диском з відеозаписами із камер відеоспостереження, який на думку прокурора незаконно був визнаний судом недопустимим доказом. Зазначені докази вказують на те, що злочин вчинено саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Просить допитати в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 , оскільки вони під час судового розгляду

-3-

прямо вказували на те, що злочин вчинено саме обвинуваченими. Суд, зробивши висновок щодо невстановлення особи, яка перебувала за кермом автомобіля ОСОБА_9 або ОСОБА_10 , фактично визнав їхню причетність до даного злочину та піддав свій висновок сумніву, чим порушив вимоги закону.

На апеляційну скаргу прокурора, захисником ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених подано заперечення, в якому захисник просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без змін. Вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. В обґрунтування своїх доводів захисник вказує на те, що доводи апеляційної скарги прокурора з наведених у ній підстав щодо доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину, є необґрунтованим, оскільки потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_11 , як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні стверджували, що лише бачили обвинувачених на території АЗС, до часу вчинення кримінального правопорушення, однак жоден із них не бачив, що саме обвинувачені заволоділи транспортним засобом потерпілого і не підтвердили в судовому засіданні, що це був хтось із обвинувачених, що підтверджено також і протоколом слідчого експерименту від 28.03.2018 зі свідком ОСОБА_11 , який теоретично міг бачити автомобіль та осіб, що ним заволоділи, однак він зосереджував увагу на виконуваній ним роботі на території АЗС та не відволікався на сторонні фактори. Щодо доводів прокурора про те, що диск із відеозаписами з камер відеоспостереження є належним і допустимим доказом, то сторона захисту вважає, що судом обґрунтовано визнано даний доказ неналежним і недопустимим, оскільки доказів того, що відеозаписи були здобуті у відповідності до вимог кримінального процесуального закону надано не було. Прокурор не надав суду ні ухвалу слідчого судді, ні заяву власників відеокамер, ні процесуальне рішення, яким диск із відеозаписами було визнано речовим доказом та приєднано до кримінального провадження, тому судом першої інстанції обґрунтовано визнано даний технічний носій з відеофайлами недопустимим доказом. Окрім того, відсутні докази будь-якого тиску на потерпілого ОСОБА_8 з боку обвинувачених, що спонукало його до зміни показань і цим обставинам судом першої інстанції дана належна оцінка. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано достатніх та необхідних доказів, які б свідчили про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2018 встановлено, що відповідно до наданої стороною захисту копії довідки № 9487 від 09.08.2023, ОСОБА_10 призваний на військову службу по мобілізації та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 по теперішній час.

Заслухавши доповідь судді, колегія суддів вважає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 підлягає зупиненню з таких підстав.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» із 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб та оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до Указу Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25.05.2022 строком на 90 діб, та який триває по теперішній час.

-4-

Як вбачається з довідки ТВО начальника штабу першого заступника командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_13 за №9487 від 09.08.2023, ОСОБА_10 призваний по мобілізації та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 по теперішній час.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Враховуючи, що станом на 29.08.2023 встановлено режим воєнного стану та обвинувачений ОСОБА_10 дійсно перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, судове провадження стосовно нього необхідно зупинити.

Керуючись ст. 335, 404, 405, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2018 у кримінальному провадженню 11-кп/4806/146/20 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України до закінчення перебування ОСОБА_7 в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_12 повідомити про закінчення обставин, які стали підставою для зупинення провадження.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження для відома та виконання.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді