Номер провадження: 11-кп/813/292/23
Справа № 494/931/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000164 від 18.04.2017 рокуза апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Березівського районного суду Одеської області від 21.10.2021 року, стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Березівка, Одеської області, громадянин України, має вищу освіту, одружений, працюючий директором «Раухівське житлово-експлуатаційне підприємство», вважається таким, що не має судимостей в силу ст. 87 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років,без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Згідно з оскарженим вироком суду, ОСОБА_9 , 18.04.2017 року, приблизно о 14:45 год., керував технічно справним автомобілем «Volkswagen Sharan» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація республіки Польща), і здійснював рух по вул. Пушкінська, з боку пров. Гагаріна в напрямку вул. Єврейської, в м. Березівка Одеської області.

Будучи неуважним, ОСОБА_9 , рух керованого автомобіля постійно не контролював, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагував на її зміну, чим порушив вимоги п.1.5, п/п б) п. 2.3. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року), що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

Діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення події дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_9 , здійснюючи рух на горизонтальній рівній ділянці проїзної частини автодороги, поміж будівлями № 84 та № 86 розташованими по вул. Пушкінська у м. Березівка, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, не обрав безпечну швидкість руху, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини ліворуч, де скоїв наїзд на бетонну опору лінії електропередача №35. чим порушив вимоги п. 12.1. вказаних Правил, якими передбачено:

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Під час вказаної події ДТП пасажир вказаного автомобіля «Volkswagen Sharan» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких 28.04.2017 року настала його смерть в реанімаційному відділенні КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР, а пасажиру ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, з якими він перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах Одеської області.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля - ОСОБА_10 отримав наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забійної рани, садна голови, крововиливи в м`які тканини голови, переломи склепіння та основи черепа, крововиливи під м`які мозкові оболонки та у шлуночки мозку, забій головного мозку; крововиливи під плевру воріт легень; закритий перелом лівої стегнової кістки, садна нижніх кінцівок.

Смерть ОСОБА_10 перебуває в причинному зв`язку з відкритою черепно-мозковою травмою, утвореною при дорожньо-транспортній пригоді у вигляді переломів склепіння та основи кісток черепа, забою головного мозку, крововиливів під м`які мозкові оболонки та шлуночки головного мозку, безпосередньою причиною смерті є набряк головного мозку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_11 отримав наступні тілесні ушкодження: відкриті скалкові переломи обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) правої гомілки в нижній третині, рвані рани правої гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Допущені водієм ОСОБА_9 порушення вимог п. 1.5., п/п б) п. 2.3., 12.1. «Правил дорожнього руху» України знаходяться в прямому причинно - наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого, а також спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та застосування при призначенні покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України, посилається на безпідставність не призначення обвинуваченому судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Прокурор стверджує на неврахування судом наслідків вчиненого злочину, що унеможливлює призначення покарання обвинуваченому без позбавлення права керування транспортними засобами. Прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами, строком на 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України прокурор просить звільнити обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В іншій частині прокурор просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України (дала - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував фактичні обставини справи, повністю визнав свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні, не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 не в повній врахував вимоги ст. 65 КК та положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 офіційно працює, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, у віці 53 років вчинив необережний злочин, після події ДТП залишився на місці події, висловив щирий жаль з приводу скоєного і осуд своєї поведінки, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував потерпілому ОСОБА_12 шкоду у повному обсязі, іншому потерпілому ОСОБА_11 пропонував відшкодування, однак останній відмовився, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого у потерпілих немає.

Зазначені обставини фактично стали підставою для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Разом з цим, на думку колегії суддів, суд не застосувавши додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, не мотивував свого рішення в цій частині.

Так, суд не врахував фактичні обставини вчиненого ОСОБА_9 злочину та його тяжкість, зокрема той факт, що дорожньо-транспортна пригода спричинила загибель людини внаслідок грубого порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, а також отримання другим потерпілим тяжких тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд враховує, що додаткове покарання, в даному випадку позбавлення права керування транспортними засобами, має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Доводи сторони захисту стосовно наявності підстав для не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з посиланням на те, що обвинувачений працює водієм, а його робота надає можливість утримувати його близьких, його позитивні характеристики з місця роботі, а також на позицію одного з потерпілих, який не наполягав на застосуванні додаткового покарання, апеляційний суд визнає непереконливими.

Вказані обставини, на переконання апеляційного суду, не можна вважати достатніми підставами для звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи наслідки вчиненого злочину у виді смерті одного з потерпілих та отримання тяжких тілесних ушкоджень іншим потерпілим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення, яке вчинене обвинуваченим зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху.

Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як здоров`я людини, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу.

При цьому, Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Наведені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність підстав для призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував Закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме не призначив ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині є обґрунтованою.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК, в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Березівського районного суду Одеської області від 21.10.2021 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами, строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4