ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 21 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 січня 2021 року за №0000020, задоволено клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 і продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 червня 2023 року обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Червона Знам`янка Кременчуцького р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , судове рішення щодо яких не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_8 , місцевий суд урахував: наявність ризиків, визначених у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255-1, ч.ч.4, 5 ст.27 ч.2 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 21 квітня 2023 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою або з можливістю внесення застави. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, після внесення застави та звільнення з-під варти з 18 листопада до 19 грудня 2022 року дотримувався належної процесуальної поведінки, звернувся до підриємства з метою працевлаштування, має незадовільний стан здоров`я та 18 місяців утримується під вартою, в той час як тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення сама по собі не є достатньою підставою для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; матеріали кримінального провадження не містять доказів учинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень; потерпілий не з`являється до суду та сторона обвинувачення не має можливості забезпечити його явку в судове засідання.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у апеляційному порядку не оскаржується, через це відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризики ж, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 статті 177 КПК України, є наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. У свою чергу, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме такі дії.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.3 ст.255-1 КК України - умисного встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу; ч.ч.4, 5 ст.27 ч.2 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України - підбурювання й пособництва в закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

Як видно з матеріалів провадження, необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, визначеним у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого.

Так, про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може перешкоджати здійсненню кримінального провадження свідчить і те, що він обвинувачується у вчиненні, зокрема, у співучасті з іншими особами, особливо тяжких злочинів проти життя людини та громадської безпеки, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна.

Апеляційний суд також ураховує, що на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом допиту особи у судовому засіданні.

Між тим, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

Окрім того, високий ступінь підготовки ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому дій, пов`язаних, у тому числі з умисним встановленням і поширенням у суспільстві злочинного впливу в статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу («положенця»), дає підстави стверджувати про наявність ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Відсутність же даних про порушення обвинуваченим покладених на нього обов`язків при застосуванні йому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на протязі місяця сама по собі ще не спростовує наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які мають високий ступінь імовірності, виходячи із встановлених вище обставин у їх сукупності.

ОСОБА_8 до затримання не працював та відомості про наявність у нього постійних законних джерел доходу в матеріалах провадження відсутні. Не надано відповідних даних про це й стороною захисту в суді апеляційної інстанції. За місцем попереднього ув`язнення обвинувачений також до праці не залучався, характеризується задовільно, стягнень і заохочень не має.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_8 не судимий, одружений, має: малолітню дитину, хронічні захворювання, однак дані відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків), які би підтверджували неможливість перебування ОСОБА_8 під вартою не виявлено. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується. При цьому, як установлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_8 перебуває під динамічним наглядом медичних працівників Полтавської міської медичної частини №23 та отримує лікування.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не зменшились і не змінились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, що мають виняткову суспільну небезпеку, дані про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що виключає можливість обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, як просить захисник.

Пунктами 1, 4 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 КК України.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.ч.4, 5 ст.27 ч.2 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України, із застосуванням насильства та злочину, передбаченого ч.3 ст.255-1 КК України.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали обгрунтовано не визначено розмір застави обвинуваченому.

Доводи захисника, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів, позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Що стосується посилань апелянта на неявку потерпілого в судові засіданні, то брати участь у судовому провадженні є правом потерпілої особи згідно з п.2 ч.3 ст.56 КПК України, яке також передбачає і право відмовитися від участі в судовому провадженні в будь-якій інстанції, що узгоджується з положеннями ст.ст.10, 22 КПК України.

Апеляційний суд ураховує тривалий термін перебування під вартою ОСОБА_8 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Зважаючи на викладене вище, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 21 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4