Провадження № 1-кп/537/217/2023
Справа № 537/2127/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2023 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження №0000325 від 02.05.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Попасна, Луганської області українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не маючого нікого на утриманні, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не являється, раніше несудимого, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України, -

встановив:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин за наступних обставин:

01.05.2023 року близько 20:40 години ОСОБА_5 , перебував поблизу під`їзду № 4 будинку № 19 по вулиці Гагаріна в м. Кременчук, Полтавської області, разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . ОСОБА_5 побачив в руках ОСОБА_7 мобільний телефон марки «RedmiNote 10 5 G», синього кольору, imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 та попрохав у потерпілого ОСОБА_7 належний останньому мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка.

Після того, як потерпілий ОСОБА_7 передав свій мобільний телефон марки «RedmiNote 5 G», синього кольору, imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ОСОБА_5 , у останнього виник прямий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення вищезазначеного мобільного телефону, в умовах воєнного стану, поєднаного із застосуванням насильства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та мети, розуміючи, що за його діями спостерігають сторонні особи, з метою подальшого незаконного заволодіння вказаного телефону та можливого подолання опору зі сторони потерпілого, наніс один удар ліктем правої руки в обличчя ОСОБА_7 , в результаті нанесеного удару потерпілий впав. Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, викраденим - мобільним телефоном марки «RedmiNote 10 5 G», синього кольору, imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 розпорядився на власний розсуд.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому відповідно до висновку експерта №2291/23 від 04.05.2023 завдані матеріальні збитки в розмірі 5413 гривень 28 копійок та відповідно до висновку експерта №438 від 03.05.2023 спричинене тілесне ушкодження у вигляді поверхневої рани слизової оболонки нижньої губи та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину по пред`явленому обвинуваченню визнав повністю, пояснивши про обставини вчиненого, та пояснив, що дійсно не розуміючи, що вчиняє злочин, дуже жалкує за вчиненим, щиро кається. За цей час його ставлення повністю змінилося, він працює, має намір вступити до лав ЗСУ, захищати батьківщину. Вибачився перед потерпілим, потискали руки один одному. Прохав суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив обставини справи, підтвердив що шкода йому відшкодована, претензій до обвинуваченого не має, прохав суд суворо не карати, між ними склалися дружні стосунки.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті , та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченого ст.349 КПК України , суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюють ся та розглянути акт у спрощеному провадженні.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом злочинів повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує:

- за ст. 186 ч. 4 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченим, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, вину визнав повністю і визнає ці обставини пом`якшуючими покарання.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Виходячи з положень ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

При призначенні покарання, судом враховано характер і ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та психіатричному диспансері не перебуває. Зважаючи на те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд дійшов до висновку, що для виправлення обвинуваченого, і попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, йому необхідно призначити покарання визначено санкцією статті за якою він обвинувачується.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Зазначені обставини у сукупності з даними про особу обвинуваченого і його поведінки свідчить про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Юридичний зміст положень ст.65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім цього таке покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Вчинений обвинуваченим ОСОБА_5 злочин за ст. 186 ч. 4 належить до категорії тяжких злочинів.

Ураховується також мета і корисливий мотив, якими обвинувачений керувався при вчиненні наявного злочину.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України), може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 з самого початку активно сприяв розкриттю злочину, в залі судового засіданні вибачився перед потерпілим, шкода відшкодована, думку потерпілого, який прохає суд суворо не карати обвинуваченого, будь яких претензій до обвинуваченого не має.

Обвинувачений ОСОБА_5 є військовозобов`язаний, 21.04.2023 року звернувся до КРТЦ комплектування та соціальної підтримки для зарахування на військову службу за контрактом, але у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності 31.05.2023 року розгляд заяви відкладено.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 звернувся з заявою до військомату до притягнення його до кримінальної відповідальності і не пов`язує як ухилення від відповідальності, а пов`язує з тим, що його вітчим перебуває на захисту Батьківщини з 26.01.2023 року в/ч НОМЕР_3 і бажає теж захищати Батьківщину.

Обвинувачений ОСОБА_5 зареєстрований та проживає разом з матір`ю. Судом врахована дана обставина при визначенні покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом також враховано, що він не судимий, є соціально адаптованим в суспільстві, до затримання вів активний спосіб життя, на обліку у нарколога та психіатра не перебував, притаманний людям з правомірною моделлю поведінки, повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і щиро розкаявся в цьому, що суд оцінює як дійове каяття, характеристику їхньої особи, поведінку як під скоєння кримінальних правопорушень, так і після цього, ставлення до скоєння, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, що обтяжують, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, а тому вважає за доцільне призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за доцільне застосувати до них ст. 75 КК України та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід залишити попередній - домашній арешт.

Судові витрати - відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним та призначити покарання:

- за ст. 186 ч. 4 КК України з застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши 3 (три) роки іспитового строку.

Відповідно до ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на засудженого ОСОБА_5 покласти обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання..

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити попередній - домашній арешт.

Речові докази по справі, відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме оптичний диск із відеозаписом вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, з магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , ломбард БЛАГО - залишити в матеріалах справи.

Речові докази по справі, відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме мобільний телефон марки «RedmiNote 10 5 G», синього кольору, imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 - залишити власнику.

Ухвалу слідчого судді від 05.05.2023 року про накладення арешту на мобільний телефон марки «RedmiNote 10 5 G», синього кольору, imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 - скасувати.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1