Справа № 462/1408/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/352/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000038 від 12 лютого 2023 року про обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду міста Львова від 28 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Залізничного районного суду міста Львова від 28 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та обрати йому покарання у виді 2 /двох/ місяців арешту.

На підставі ч.1 ст. 71, ч.1 ст. 72 КК України, до призначеного ОСОБА_6 за новим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 28 липня 2022 року, з розрахунку один день арешту за один день позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді 5 /п`яти/ років 1 /одного/ місяця позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 у дохід держави 1132 /одну тисячу сто тридцять дві / гривні 68 копійки процесуальних витрат.

Вирішено питання з речовими доказами.

Строк відбування покарання рахувати з часу звернення вироку до фактичного виконання.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , 11 лютого 2023 року, перебуваючи на вул. Повітряна у м. Львові, біля контейнерів для сміття на землі знайшов (придбав) зіп-пакет з вмістом порошкоподібної речовини білого кольору. Зрозумівши, що це наркотичний засіб, ОСОБА_6 , вирішив зберігати знайдений зіп-пакет при собі, поклавши у праву кишеню штанів, з метою власного періодичного вживання, без мети збуту.

Того ж дня, близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_6 , зберігаючи при собі знайдений наркотичний засіб, перебуваючи у м. Львові на вул. Повітряна, 20, був зупинений працівниками поліції, які виявили, та в подальшому вилучили у нього вищезазначений паперовий згорток, всередині якого знаходилась порошкоподібна речовина блідо-рожевого кольору - амфетамін, який віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено. Маса амфетаміну становить 0,3319 грама.

Обвинувачений не погодився із вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити даний вирок та пом`якшити йому покарання застосувавши статті 69 та 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації свої дій вважає неправильним та безпідставним приєднання до вироку на підставі ч.1 ст. 71, ч.1 ст. 72 КК України, до призначеного йому за новим вироком невідбутої частини покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 28 липня 2022 року, з розрахунку один день арешту за один день позбавлення волі.

Крім цього, вважає покарання призначене Залізничним районним судом міста Львова надто суворим. Звертає увагу на пом`якшуючі обставини, а саме щире розкаяння та визнання вини. Підкреслює, що зараз працює на посаді вантажника-експедитора.

Заслухавши виступ обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Перевіривши апеляційні доводи про наявність підстав для застосування до ОСОБА_6 ст. 69 КК України за вчинення кримінального проступку, передбачено ч.1 ст. 309 КК України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Згідно правової позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 20.07.2022 по справі № 176/125/21, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При призначенні покарання ОСОБА_6 місцевий суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України.

Зокрема, суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як кримінальний проступок, а також те, що обвинувачений раніше судимий, на шлях виправлення не став та вчинив кримінальний проступок в період випробувального строку за іншим вироком, не працює, є внутрішньо переміщеною особою, задовільно характеризується за місцем проживання.

Зазначені обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом покарання, яку належить призначити обвинуваченому.

На думку апеляційного суду, обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено нових обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання, передбаченого санкціями статей інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства та правильно призначив остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України у виді 2 /двох/ місяців арешту та на підставі ч.1 ст. 71, ч.1 ст. 72 КК України у виді 5 /п`яти/ років 1 /одного/ місяця позбавлення волі.

Призначення більш м`якого покарання, на думку колегії суддів, не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення. Саме такий вид і міра покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

На думку колегії суддів, доводи обвинуваченого щодо застосування положень статті 69 КК України та необхідність зменшення строку призначеного йому покарання, які зазначені в апеляційній скарзі, не є підставами для зменшення покарання, призначеного судом першої інстанції, оскільки ОСОБА_6 засуджений вироком Франківського районного суду м. Львова від 28 липня 2022 року за ч.4 ст. 185 КК України, яким йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, останнього звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк терміном на один рік, проте покарання повністю не відбув та знову вчинив злочин.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, належних висновків для себе не робить та не бажає ставати на шлях виправлення.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання.

Таким чином апеляційні доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення та вважає вирок місцевого суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду міста Львова від 28 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою з моменту отримання копії ухвали в той же строк.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4