ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/1515/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1242/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 124 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 27 04 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, с середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 24 02 2021 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого 23 09 2022 року після відбуття строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України з призначенням покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк обчислення покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 02 01 2023 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше засудженим, після відбуття строку покарання, на шлях виправлення і перевиховання не став, знову вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи за таких обставин.

Так, у період часу з 30 12 2022 року по 02 01 2023 року, ОСОБА_7 , спільно зі своїм знайомим ОСОБА_9 , проживали в квартирі АДРЕСА_2 .

Вранці 02 01 2023 ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 вживали спиртні напої, в процесі чого ОСОБА_9 , користуючись своєю фізичною перевагою неодноразово принижував гідність та ображав ОСОБА_7 , примушував останнього виконувати його забаганки, на грунті чого між зазначеними особами виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 звинуватив ОСОБА_7 у крадіжці горілки.

Того ж дня, приблизно о 10-00 годині, під час вищевказаної сварки ОСОБА_9 , схопивши до правої руки ножиці, став погрожувати ОСОБА_7 спричиненням тілесних ушкоджень, а потім, утримуючи ОСОБА_7 за одяг в області шиї, умисно наніс один удар вістрям ножиць у ліву руку та другий удар у праву ногу ОСОБА_7 , чим спричинив останньому колоту рану на лівій руці та садно на правій нозі та шию, утримуючи ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою припинення злочинних дій ОСОБА_9 , взяв зі столу у праву руку кухонний ніж, реально усвідомлюючи небезпеку для його життя та здоров`я від протиправних дій ОСОБА_9 , дивлячись на агресивний настрій останнього та реально сприймаючи його погрози фізичною розправою, з метою негайного відвернення небезпечного посягання на своє життя та здоров`я з боку ОСОБА_9 , явно перевищуючи межі необхідної оборони, діючи умисно, наніс один удар клинком ножа у живіт та три удари клинком ножа по лівій руці потерпілому ОСОБА_9 .

У результаті неправомірних дій, спрямованих на умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, ОСОБА_7 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 колото-різані поранення (три) лівого передпліччя із ушкодженням судин та нерву; проникаюче колото-різане поранення живота із ушкодженням великого сальника та печінки. Проникаюче колото-різане поранення живота у ОСОБА_9 є тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм небезпеки для життя. Три колото-різані поранення лівого передпліччя із ушкодженням судин та нерву це легкі тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, за вищевказаних обставин ОСОБА_7 умисно спричинив тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , яке вочевидь не співпадає з рівнем небезпеки посягання останнього на життя та здоров`я ОСОБА_7 і обстановці його самозахисту.

Після умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , при перевищенні меж необхідної оборони, з метою збереження життя останнього, ОСОБА_7 02 01 2023 року о 10-04 годині викликав бригаду лікарів екстреної медичної допомоги для потерпілого ОСОБА_9 , які доставили потерпілого ОСОБА_9 до медичної установи НАМНУ ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії імені В.Т. Зайцева НАМН України», де йому була надана своєчасна медична допомога та таким чином збережене життя.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просить пом`якшити призначене йому покарання, посилаючись на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що він щиро розкаявся у вчиненому, сприяв органам досудового розслідування та надав потерпілому першу невідкладну медичну допомогу, викликавши при цьому бригаду швидкої медичної допомоги.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимог у повному обсязі.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду справи до апеляційного суду не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що ж стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 щодо суворості призначеного йому покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , який неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, за місцем відбуття попереднього покарання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №51 від 23 01 2023 року, ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України визнано щире каяття.

При цьому, обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_7 визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкцій інкримінованої йому статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не є максимальними, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Надаючи оцінку твердженню обвинуваченого щодо неврахування судом першої інстанції таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття ОСОБА_7 та його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, таку обставину, як щире каяття обвинуваченого вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та визнано такою, що пом`якшує покарання.

Що стосується твердження апелянта про наявність у його діях активного сприяння розкриттю злочину, то колегія суддів констатує.

Активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування за кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 124 КК України, вчиненим ОСОБА_7 02 січня 2023 року не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Водночас слід зазначити, що в апеляційній скарзі обвинувачений не зазначив, які саме його дії слід розцінити як активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки активного сприяння розкриттю злочину, передбаченого ст. 124 КК України, у зв`язку з чим доводи його апеляційної скарги щодо необхідності визнання такої обставини, пом`якшуючою при призначенні покарання є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 27 04 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст. 124 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4