18.05.2023 Справа № 363/1868/23
ВИРОК
18 травня 2023 року м. Вишгород
03.01.2023 року у вечірню пору доби близько 16 год. 00 хв. у ОСОБА_4 в невизначеному місці, виник злочинний умисел, спрямований на таємне, викрадення чужого майна, яке перебуває на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 .
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у житло та інше приміщення.
Від потерпілого ОСОБА_5 до суду надійшла заява, в якій останній просив розглянути зазначене кримінальне провадження за його відсутності, жодних претензій до обвинуваченого не має. Суд, відповідно до вимог ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження, вирішив за можливе з`ясувати всі обставини під час судового розгляду за відсутності потерпілого та вирішив питання про проведення судового розгляду без нього.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини його вчинення, зазначивши час, місце, та спосіб. Зокрема підтвердив, що дійсно 03.01.2023 року у вечірню пору доби, прибув до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить потерпілому, де спочатку з житлового приміщення, куди він потрапив шляхом пошкодження замку на вхідних дверях за допомогою сокири, викрав бензопилу та праску, а потім з господарської будівлі викрав садовий тример, після чого пішов з домоволодіння з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого, яка виразилась у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, поєднаній з проникненням у житло та інше приміщення доведена. Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 185 КК України.
Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст. 66, 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Пленум Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
Так, відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 та ст. 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 офіційно не працює, неодружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, такий, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченого покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у межах санкції частини цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу винного, беручи до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що він щиро покаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, беручі до уваги думку прокурора, який просив застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, думку потерпілого, який жодних претензій до обвинуваченого не має, якому матеріальні збитки відшкодовані в повному обсязі, суд доходить висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, тобто прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
А відтак, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому потрібно призначити у виді позбавлення волі, але із застосуванням ст. 75 ч. 1 КК України, тобто зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Відповідно до ст. 76 КК України - нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Судом встановлено, що 27.03.2023 року слідчим суддею Вишгородського районного суду Київської області щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 20.05.2023 року. Під час розгляду зазначеного провадження судом, жодних клопотань щодо продовження строку дії, покладених на ОСОБА_4 обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, від прокурора не надходило.
Долю речових доказів по справі необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Цивільний позов по справі не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 (роки) не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_1