ОКРЕМА ДУМКА (збіжна)
судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 (справа № 208/712/19, провадження № 13-47зво22)
Постановою від 30 серпня 2023 року Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) відмовила у задоволенні заяви захисника ОСОБА_3 про перегляд на підставі ч. 2 ст. 2971 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) постанов Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року та Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у провадженні про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 .
Погоджуючись із рішенням Великої Палати, прийнятим за наслідками розгляду заяви сторони захисту, вважаю неповним мотивування окремих висновків, викладених у постанові від 30 серпня 2023 року.
Зокрема, Велика Палата свою тезу про те, що розгляд місцевим та апеляційним судами справи ОСОБА_2 без участі прокурора відповідає вимогам КУпАП, обґрунтувала посиланням на положення ч. 1 ст. 250 цього Кодексу й обмежилась твердженням про процесуальну неврегульованість порядку забезпечення такої участі (пункти 22, 23 постанови).
Наведене обґрунтування, на мою думку, є недостатнім, адже порушене питання потребує окреслення й аналізу низки норм, котрі регулюють відповідні правовідносини й мають юридичне значення.
Тому в постанові Великої Палати слід було відобразити таке. Законодавство України про відповідальність за адміністративні правопорушення, на відміну від кримінального процесуального, не містить визначення понять сторони провадження чи обвинувачення. Обов`язок збирання доказів (звідси випливає й доведення висунутого обвинувачення) КУпАП покладає на осіб, уповноважених на складання протоколів (ч. 2 ст. 251). Однак таких осіб не включено до переліку учасників судового розгляду (гл. 22), котрих суд з огляду на ч. 2 ст. 279 вказаного Кодексу вправі заслухати при здійсненні розгляду справи.
Отже, законодавче унормування в КУпАП участі осіб, уповноважених представляти державу в згаданих правовідносинах, є недосконалим і потребує змін/доповнень. А належне правове врегулювання (якість закону) необхідне для виконання цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та завдань, визначених у ст. 1 вказаного Кодексу.
Крім того, у п. 41 постанови Велика Палата вказала на можливість виправлення системної проблеми, пов?язаної з відсутністю сторони обвинувачення під час провадження у більшості справ про адміністративні правопорушення, шляхом ужиття заходів загального характеру. При цьому у своєму рішенні Велика Палата не зазначила, у чому саме полягає згадана проблема, та не запропонувала механізму її вирішення. У цьому аспекті вбачаю необхідним зазначити таке.
У рішенні «Карелін проти Росії» (заява № 926/08), також покладеному в основу висновків міжнародної судової установи про порушення конвенційних прав ОСОБА_2 , ЄСПЛ по суті заперечив можливість розглядати як сторону обвинувачення особу, котра складала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки вона не вправі подавати до суду проміжні заяви чи оскаржувати судове рішення. У розумінні Суду «сторону обвинувачення» уособлює державний службовець, покликаний протистояти підсудному у справі та представляти й захищати перед судом звинувачення від імені держави (пункти 64, 65).
З огляду на викладену позицію ЄСПЛ у правовій ситуації у справах про адміністративні правопорушення, в яких КУпАП не передбачено як повноважного учасника судового розгляду особи, котра склала протокол, або прокурора і їх не наділено правом оскарження судового рішення, питання про залучення певного державного службовця як сторони обвинувачення належить урегулювати шляхом унесення відповідних змін до законодавства України, що є прерогативою законодавчої влади і не належить до компетенції суду будь-якої інстанції. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якої охоплюється внесення змін до чинного законодавства України, у тому числі й на виконання рішень міжнародної судової установи відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Суддя ОСОБА_1