Номер провадження: 11-сс/813/1262/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 29.06.2022 про арешт майна у к/п №0000142, внесеному до ЄРДР 18.02.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000142, внесеного до ЄРДР 18.02.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та проведення будь-яких реєстраційних дій на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 квадратних метрів, власником якої згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є ОСОБА_8 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказував на те, що в рамках вказаного провадження існують обґрунтовані підстави вважати, що зазначене майно фактично набуто кримінально протиправним шляхом та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що, оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною з таких підстав:

- на теперішній час строк досудового розслідування сплив та будь-яке розслідування по справі не проводиться;

- ОСОБА_8 не є підозрюваною у вказаному провадженні, була допитана в якості свідка в 2021 в рамках к/п №0000468 за ч.3 ст. 190 КК України, яке було закрито на підставі п.2) ч.1 ст. 284 КПК України. Таким чином, у зв`язку з тим, що до відкриття к/п №0000142 вже була надана оцінка тим же обставинам щодо шахрайських дій та слідчим було закрито кримінальне провадження №0000468, тобто вважати, що повторно виникли підстави для накладення арешту на квартиру немає;

- ОСОБА_8 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 ,

- за час проведення досудового розслідування з 18.02.2022 були встановлені всі обставини по справі, всі необхідні слідчі дії були проведені, що свідчить про відсутність потреби у накладенні арешту на майно;

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 29.06.2022 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП розслідується кримінальне провадження №0000142, внесене до ЄРДР 18.02.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.08.2018 невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа кв. АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала ОСОБА_10 .

В ході розслідування зазначеного провадження було допитано потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що у серпні 2018 малознайомі йому особи циганської зовнішності шахрайським шляхом заволоділи квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належала його матері ОСОБА_10 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.08.2018 № 416 власником вищезазначеної квартири є ОСОБА_8 ..

Як вбачається із клопотання слідчого, метою накладення арешту є збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову та запобігання можливості здачі, передачі та відчуження майна.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, з матеріалів провадження видно, що постановою слідчого від 17.06.2022 об`єкт нерухомого майна кв. АДРЕСА_1 визнана речовим доказом.

Апеляційний суд також враховує, що предметом злочину, передбаченого ст. 190 КК України є майно та право на майно, відповідно квартира, на яку було накладено арешт є предметом злочину щодо якого проводиться досудове розслідування.

Що стосується посилання апелянта відносно того, що ОСОБА_8 не є підозрюваною у вказаному провадження, колегія суддів зауважує, що відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Надаючи оцінку доводам апелянта відносно того, що ОСОБА_8 була допитана в якості свідка в 2021 в рамках к/п №0000468 за ч.3 ст. 190 КК України, за аналогічним фактом, яке було закрито на підставі п.2) ч.1 ст. 284 КПК України, апеляційний суд зауважує, що досудове розслідування кримінального провадження, в рамках якого накладено арешт триває.

Що стосується посилання ОСОБА_8 відносно того, що за час проведення досудового розслідування з 18.02.2022 були встановлені всі обставини по справі, всі необхідні слідчі дії були проведені, апеляційний суд зауважує що орган досудового розслідування, зокрема прокурор та слідчий відповідно до ст.ст. 36, 40 КПК України є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Окрім того, апеляційний суд позбавлений можливості давати оцінку тому, чи всі обставини справи були встановлені та чи всі слідчі дії проведені, оскільки предметом апеляційного розгляду є питання про накладення арешту на майно.

В той же час, апеляційний суд враховує положення ст. 173 КПК України, відповідно до яких у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна та зауважує, що слідчим суддею не було обмежено право ОСОБА_8 щодо користування зазначеним майном.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на дному етапі досудового розслідування застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт мана є обґрунтованим, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Апеляційний суд також враховує, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Доводи апелянта відносно можливого закінчення строків досудового розслідування, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки на момент постановлення оскаржуваної ухвали строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні не сплинув та, відповідно, арешт був накладений на законних підставах.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги власника майна та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 29.06.2022 про арешт майна, а саме кв. АДРЕСА_1 у к/п №0000142, внесеному до ЄРДР 18.02.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4