ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 Справа №607/13306/23

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №0001274 від 28 травня 2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Червоноград Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. При цьому, згідно із ч.10 ст.62 цього ж Закону поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Так, 28 травня 2023 року о 08 год. 00 хв. інспектор Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_6 спільно з інспектором Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 заступили на чергування в складі екіпажу "Юпітер-101", у форменому одязі із спецзасобами та табельною вогнепальною зброєю.

Цього ж дня, о 12 год. 36 хв., під час несення служби, на службовий планшет надійшло повідомлення про те, що в м. Тернополі по бульварі Т.Шевченка 27 відбулось ДТП без потерпілих. Отримавши вказане повідомлення, ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 прибули за адресою, яка була вказана заявником у повідомлення, а саме АДРЕСА_3 .

Перебуваючи на бульв. Т.Шевченка, 27 у м. Тернополі, працівниками поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було виявлено водія автомобіля «Каділак Ескалейт», д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_4 спільно з його братом, ОСОБА_8 . ОСОБА_4 , рухаючись заднім ходом по бульв. Т.Шевченка в м. Тернополі, в стані алкогольного сп`яніння, автомобілем «Каділак Ескалейт», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на автомобіль «ЗА3 Сенс» д.н.з. НОМЕР_2 , та, в подальшому, з місця ДТП втік, чим вчинив адміністративні правопорушення. Під час складання матеріалів щодо вчинених ОСОБА_9 адміністративних правопорушень, останній поводив себе агресивно та зухвало.

Надалі, перебуваючи на бульв. Т. Шевченка, 27 у м. Тернополі, ОСОБА_4 спільно з своїм братом ОСОБА_8 , не реагуючи на законні вимоги працівників поліції не залишати місце вчинення адміністративних правопорушень, почали рухатись в сторону вул. О.Кульчиської в м. Тернополі. Працівник поліції ОСОБА_6 намагався зупинити ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , однак останні не реагували на вимоги зупинитись та повернутись до місця складання адміністративних матеріалів.

В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним свої службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 28 травня 2023 року близько 14 год. 45 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу закладу «Пасаж Адлера», що на бульв. Шевченка, 25 у м. Тернополі, розуміючи, що перед ним працівник поліції, який перебував у форменому одязі, почав вчиняти активну фізичну протидію та перешкоджати складанню адміністративних матеріалів поліцейському ОСОБА_6 , а саме виражався нецензурною лайкою, відштовхував працівника поліції від себе обома руками, та почав бігти від нього. В подальшому, під час вказаних протиправних дій, ОСОБА_4 на вимогу працівника поліції припинити вчиняти правопорушення не відреагував та продовжив бігти від інспектора УПП в Тернопільській області ДПП капрала поліції ОСОБА_6 по вул. О.Кульчицької в м. Тернополі.

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_4 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість поліцейських, під час виконання ними своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 1993 року із відповідними змінами.

За таких обставин, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України - тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків.

Крім того, 28 травня 2023 року близько 14 год. 45 хв. у ОСОБА_4 , який перебував по вул. О.Кульчицької в м. Тернополі, під час вчинення активної фізичної протидії виконанню службових обов`язків поліцейським, виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_6 фізичного болю та тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 28 травня 2023 року близько 14 год. 45 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи по вул. О. Кульчицької в м. Тернополі, під час вчинення активної фізичної протидії виконанню службових обов`язків поліцейським, умисно наніс один удар зовнішньою частиною нижньої третини свого лівого передпліччя в ділянку нижньої третини правого передпліччя інспектора УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , та спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою правого передпліччя. Продовжуючи свої злочинні дій, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень працівнику поліції під час виконання ним своїх службових обов`язків, ОСОБА_4 наніс удар правою ногою в праву бокову поверхню живота ОСОБА_6 , в результаті чого завдав останньому фізичного болю.

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_4 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість інспектора Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 під час виконання ним своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 1993 року із відповідними змінами.

За таких обставин, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України - тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, визнав повністю за обставин, викладених в обвинувальному акті та щиро розкаявся. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вибачився перед потерпілим та просив суд суворо його не карати, зазначивши про усвідомлення ним протиправності своїх вчинків.

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, його вина у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що 28 травня 2023 року він разом з іншим інспектором Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, будучи на чергуванні та виконуючи свої службові обов`язки, приїхали на виклик про ДТП за адресою: АДРЕСА_3 . Прибувши за вказаною адресою, він виявив причетного до даної дорожньо-транспортної пригоди водія ОСОБА_4 та приступив до складання адміністративних матеріалів відносно нього за вчинення адміністративних правопорушень. Потерпілий під час свого допиту також ствердив, що під час складання ним матеріалів щодо ОСОБА_10 , останній поводив себе агресивно та зухвало, на його зауваження не реагував, перешкоджав складанню адміністративних матеріалів, та через деякий час пішов з місця пригоди у невідомому напрямку. Крім того потерпілий пояснив, що наздогнавши ОСОБА_4 , він попросив його повернутись на місце події, однак останній вказану вимогу проігнорував, почав виражатись нецензурною лайкою та чинити опір, а згодом наніс йому один удар в праве передпліччя, у зв`язку з чим був затриманий та доставлений у відділення поліції. Під час судового розгляду потерпілий просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 найсуворіше покарання із передбачених санкцією обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_6 , дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість останнього у вчиненні ним інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, є доведеною та кваліфікує його дії за ч.2 ст.342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків; за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, неодружений, офіційно непрацюючий, раніше не судимий.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжких злочинів, особу винного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, повне і беззаперечне визнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінальних правопорушень та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого не встановлено.

Окремо суд враховує й позицію щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , висловлену потерпілим ОСОБА_6 у судовому засіданні, втім зазначає, що думка потерпілого щодо виду та розміру покарання є важливою у справах приватного обвинувачення, а у даному кримінальному провадженні вона не є вирішальною та не має переважного значення, оскільки вчинені обвинуваченим злочини відносяться до злочинів проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та кримінальних правопорушень проти журналістів, а кримінальне провадження здійснюється у формі публічного обвинувачення.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції статей обвинувачення, а саме: за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України - у виді позбавлення волі, та призначити остаточне покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Водночас, із урахуванням ступеня тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, обставин даного кримінального провадження, особи винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, під час судового розгляду вибачився перед потерпілим, що свідчить про усвідомлення ним протиправності своїх дій, а також беручи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії, покласти на нього передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого ОСОБА_4 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю один рік, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Також судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не пред`являвся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, ст.ст.50, 65, 66, 67, 75, 76, 342, 345 КК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

- за ч.2 ст.342 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.2 ст.345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 , за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1