Справа № 352/1738/19
Провадження № 11-кп/4808/308/23
Категорія ст. 119 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 на вирок Тисменицького районного суду від 10 квітня 2023 року, відносно ОСОБА_8 , за ст. 119 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноград Коломийського району Івано Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджується з вироком суду першої інстанції, вважає його таким, що ухвалений помилково внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, без урахування дійсних обставин. Зазначає, що суд першої інстанції не спромігся відрізнити нещасний випадок, що виключає кримінальну відповідальність за відсутністю складу злочину в поведінці особи від вбивства через необережність.

Окрім цього, суд відкинув показання усіх свідків події, крім ОСОБА_13 , а щодо показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зазначив, що вони підлягають критичній оцінці, оскільки дані свідки є родичами обвинуваченого і надані ними показання спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Матеріали справи містять об`єктивні докази, які повністю спростовують викладені в обвинувальному акті твердження, а саме фото, які були зроблені на місці події до моменту трагедії. Дані фото підтверджують, що обвинувачений не перебував на такій відстані, щоб підплисти до ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , враховуючи те, що свідки і ОСОБА_13 стверджували, що до моменту трагедії вони перебували у воді близько 7 хв.

Вказує, що слідчий експеримент є неналежним та недопустимим доказом, оскільки під час його проведення ОСОБА_13 стояла на березі і надавала показання, статисти були відсутні, відеозапис не проводився. Суд першої інстанції у вироку сам зазначив, що під час проведення слідчого експерименту зі свідком мало місце неповне відтворення обставин вчиненого обвинуваченим необережного вбивства потерпілого ОСОБА_17 , так як не проводилось відтворення безпосередньо у воді.

Звертає увагу суду на фабулу первинного внесення в ЄРДР відомостей про цю подію. Тобто, на початку досудового розслідування не було сумнівів, що має місце нещасний випадок, і тільки після того, як ОСОБА_13 надала суперечливі, не підтвердженні жодним доказом показання, сторона обвинувачення також голослівно почала стверджувати про необережне вбивство.

Просить повторно дослідити наявні у справі докази. Вирок Тисменицького районного суду від 10.04.2023 року скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , в поданій апеляційній скарзі, вважають призначене покарання судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 незаконним, необгрунтованим та надто м`яким, постановленим без урахування тяжкості злочину, особи обвинуваченого та інших обставин справи.

Крім цього зазначають, що задовольняючи цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі по 100 000 гривень не відповідають ступеню вини обвинуваченого, характеру правопорушення та глибині фізичних та душевних страждань потерпілих.

Також, суд не врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у вчиненому не визнав, не вибачився перед ними і не робив жодних спроб для цього, зухвало поводився, хоча він проживає з ними в одному селі.

Просить вирок Тисменицького районного суду від 10 квітня 2023 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 до ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з відповідача ОСОБА_8 на користь позивачів ОСОБА_12 та ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень, в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілих матеріальної шкоди та процесуальних витрат вирок залишити без змін.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі, вважає вирок Тисменицького районного суду від 10.04.2023 року щодо ОСОБА_8 за ст. 119 ч.1 КК України таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, внаслідок м`якості.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі. Покарання призначене обвинуваченому не відповідає його особі та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання, оскільки обвинувачений вчинив убивство через необережність, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, у вчиненому не розкаявся.

Просить вирок Тисменицького районного суду від 10.04.2023 року щодо ОСОБА_8 за ст. 119 ч.1 КК України в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ст. 119 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В решті вирок залишити без змін.

Вироком суду від 10 квітня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 , 15000 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 100000 грн. відшкодування моральної шкоди та 13000 грн. процесуальних витрат, а всього 128000 грн.

У решті цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 , 15000 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 100000 грн. відшкодування моральної шкоди та 33000 грн. процесуальних витрат, а всього 148000 грн.

У решті цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 відмовлено.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив убивство через необережність, за наступних обставин.

16 червня 2019 року в період часу з 14:00 год. до 16:00 год. обвинувачений з компанією своїх рідних та знайомих, перебували на застіллі в приміщенні житлового будинку за місцем постійного проживання обвинуваченого на АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої, без будь-яких конфліктних ситуацій між собою.

У подальшому цього ж дня близько 17:00 год. обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою продовження відпочинку на природі разом із вказаними вище особами за попередньою домовленістю прибули на берег ріки Дністер до урочища «Копанка», розташованого в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області.

Близько 17:30 год., перебуваючи на березі ріки Дністер в урочищі «Копанка», ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , які не вміли плавати, зайшли у воду на глибину, при якій рівень води для ОСОБА_17 був на рівні нижньої третини грудної клітки, а для ОСОБА_13 на рівні верхньої третини грудної клітки, де перебували, тримаючись за руки та спілкуючись.

У цей час обвинувачений вирішив підплисти до ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , щоб пожартувати над ними, без мети позбавити останніх життя. Підпливши до останніх, обвинувачений сказав їм, що навчить їх плавати, та, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, незважаючи на об`єктивні обставини у вигляді відсутності людей поблизу, швидкості течії, повноводності, глибини та заглиблень ріки Дністер, знаючи те, що потерпілий ОСОБА_17 та ОСОБА_13 не володіють навичками плавання та перебувають у небезпечному для життя середовищі воді, усвідомлюючи наявність такої небезпеки, застосовуючи фізичні зусилля, руками раптово штовхнув ОСОБА_17 та ОСОБА_13 на глибину в ріці, не бажаючи при цьому настання їхньої смерті.

При цьому обвинувачений, враховуючи свій вік, фізичний стан, життєвий досвід, вміння та навички поводження у воді, легковажно розраховував на відвернення суспільно небезпечних наслідків, зокрема, що він сам зможе при необхідності надати допомогу ОСОБА_17 та його дівчині ОСОБА_13 .

Від поштовху обвинуваченого потерпілий ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , не очікуючи таких раптових дій з боку обвинуваченого, не володіючи навиками плавання та перебуваючи в небезпечному для життя середовищі воді, не маючи запасу повітря в дихальних шляхах та легенях, почали тонути та захлинатися від блокування дихальних шляхів водою.

Побачивши, що ОСОБА_13 тоне, ОСОБА_14 , який перебував неподалік, застосував фізичні зусилля, допомігши їй виплисти з небезпечної глибини ріки Дністер та вийти на безпечне місце, і таким чином урятував їй життя.

У той же час обвинувачений намагався надати допомогу ОСОБА_17 , однак, через повноводність та глибину ріки Дністер йому не вдалося це зробити.

Злочинні дії обвинуваченого призвели до того, що потерпілий ОСОБА_17 , не володіючи в достатньому обсязі навичками плавання та перебуваючи в небезпечному для життя середовищі воді, на глибині, почав тонути та захлинатися водою, що призвело до механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів і отворів водою при утопленні, що в свою чергу спричинило смерть потерпілого, а тому необережні дії обвинуваченого перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із смертю ОСОБА_17 .

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції від 10 квітня 2023 року скасувати, кримінальне провадження закрити. Щодо поданих апеляційних скарг прокурора та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 заперечили, вважають їх безпідставними та необгрунтованими;

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілих, просив їх задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворе покарання;

- потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_18 , підтримали подану апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, просили їх задовольнити та скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченого покарання внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначене свідчить, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлено, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до ст. 94 КПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку, крім іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена належними та допустимими доказами.

Проте вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , вказаним вище вимогам закону не відповідає.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 колегія суддів, вважає що суд першої інстанції при ухваленні даного вироку належним чином не надав оцінки показанням свідків та письмовим доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , однак в їхніх показаннях містяться протиріччя, яким суд не надав належної оцінки.

Так як, згідно показань свідка ОСОБА_13 , судом було встановлено, що 16 червня 2019 р. на «зелені свята» обвинувачений запросив ОСОБА_22 та її до себе в гості, застілля відбувалось у будинку, де живе ОСОБА_23 ; всі присутні почали просити ОСОБА_24 та її їхати на Дністер, вони спочатку відмовлялись, а потім погодилися; на Дністер їх відвіз ОСОБА_23 на мотоблоці з причепом; спочатку ОСОБА_24 , потім вона зайшли в ріку по пояс, там разом стояли, розмовляли, а через деякий час вийшли разом на берег; у цей час ОСОБА_23 і ОСОБА_25 пірнали у воді; після цього ОСОБА_26 і вона, тримаючись за руки, зайшли в ріку трошки глибше, де їй вода була по шию, а ОСОБА_24 по груди, трималися за руки, стояли обличчям один до одного, також ОСОБА_26 її припіднімав вверх над водою, вона могла підстрибнути у воді; перебували у воді десь до 10 хвилин; коли хотіли вже виходити, до них несподівано з лівої сторони від берега підійшов ОСОБА_23 , все відбувалось дуже швидко і різко; він їх двох сильно штовхнув у воду, перед тим промовивши: «Зараз я вас навчу плавати», він одночасно штовхнув її і ОСОБА_24 , її однією рукою, а ОСОБА_24 другою рукою; вона і ОСОБА_24 почали топитись, вона зовсім не вміє плавати; вона закрила очі, відчувала, що ніби поруч хтось є, думала схопитись, але не змогла; у момент, коли залишилась сама, нікого не відчувала поруч, просто рефлекторно розмахувала руками, кілька разів виринала на поверхню, де робила короткі вдихи повітря, хотіла кричати, що топиться, але не встигала, і знову йшла під воду; тоді її за руку схопив ОСОБА_25 , який витягнув її на поверхню води і підвів ближче до берега, де вона, відчувши під ногами дно, виплюнула воду і почала оглядатись та питати, де ОСОБА_24 , так як не побачила його; ОСОБА_23 у цей час стояв приблизно на тому ж місці, де він їх штовхнув у воду, він нічого не робив, не рятував ОСОБА_24 ; лише, коли до нього підійшов ОСОБА_27 , вони разом почали шукати ОСОБА_28 ; вона почала сильно кричати, кричала людям, щоб викликали швидку, потім сама побігла до причепа по телефон, випадково набрала 102 в поліцію, повідомила про подію, потім швидко вибила і набрала 103, викликавши швидку; в цей час побачила, що ОСОБА_29 і ОСОБА_27 знайшли ОСОБА_24 , який то виринав, то занурювався у воду, і почали витягувати його на берег, але це відбувалось вже набагато дальше від місця, де ОСОБА_29 їх штовхнув і де вони почали топитись; коли ОСОБА_24 витягнули на берег і розвернули, у нього були сині губи; Жибак ліг на березі, напевно, наковтався води, його дружина ОСОБА_30 в цей час кричала: «Вставай, це ти все наробив!»; вона, ОСОБА_31 , почала робити ОСОБА_28 штучне дихання, тиснула на груди, їй допомагали інші присутні, зокрема, ОСОБА_25 робив штучне дихання і масаж серця; потім приїхали рятувальники, також робили масаж серця, ОСОБА_29 кричав на них, чому вони так пізно приїхали, а ОСОБА_30 знову сказала йому: «Мовчи, це ти все винен!»; потім приїхала швидка, робили масаж серця, вкололи у вену три ампули адреналіну, однак, це нічого не дало, лікарі констатували смерть ОСОБА_32 .

Тобто, відповідно до даних показань свідок ОСОБА_13 стверджувала, що витягнувши тіло ОСОБА_17 із води, обвинувачений ліг на берег, напевно, наковтався води, а вона почала робити ОСОБА_17 штучне дихання, тиснути на груди, їй допомагав ОСОБА_25 , потім приїхали рятувальники.

Однак, згідно показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які прибувши на місце події побачили потерпілого, який лежав на березі за кілька метрів від води, якому двоє чоловіків робили масаж серця і штучне дихання.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки та не перевірено обставину, на яку вказала свідок ОСОБА_13 про те, що коли ОСОБА_8 їх штовхнув вони почали топитися, закривши очі відчувала, що ніби поруч хтось є, думала схопитися але не змогла.

Тобто, судом не перевірено хто був поруч в той момент біля ОСОБА_13 , чи можливий той факт, що саме її дії під час намагання виплисти на поверхню із води враховуючи ту обставину, що потерпілий ОСОБА_17 тримав її на руках і припіднімав угору могли призвести до того, що він був занурений у воду.

Окрім цього, мотивуючи своє рішення про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України, суд першої інстанції послався на письмові докази, зокрема на протокол огляду місця події від 16.06.2019 року та фототаблиці до нього, висновок судово медичної експертизи № 320 від 05.07.2019 року, висновок судово токсикологічної експертизи № 789 від 05.07.2019 року, протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 від 12.08.2019 року та фототаблиці до нього, фактично визнавши, що їх оцінка відповідає ст. 94 КПК України і вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Однак, суд першої інстанції не зважаючи на положення ст. 94 ч.2 КПК України не спростував тверджень сторони захисту про те, що це був нещасний випадок, а не вбивство через необережність.

Окрім цього, як вбачається із вироку суд першої інстанції критично оцінив показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пославшись лише на факт перебування їх у родинних відносинах з обвинуваченим і те, що надані ними показання спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що само по собі не є підставою для визнання доказу недопустимим.

Проте, не врахував той факт, що свідок ОСОБА_13 була нареченою потерпілого ОСОБА_17 , а тому у зв`язку з втратою близької людини могла надавати не достовірні показання.

Таким чином, суд допустив істотне порушення вимог КПК України щодо законності, вмотивованості та обґрунтованості судового рішення, оцінки доказів, як того вимагають вимоги ст. 94 КПК України, що є безумовною підставою для скасування вироку як незаконного, відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 3 ч.1 ст. 409 КПК.

Враховуючи те, що у вироку суду не зазначено підстав, за яких доводи сторони захисту визнано необґрунтованими, не здійснено аналіз та оцінку доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити правильність застосування судом першої інстанції у цьому провадженні норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки встановлених цим судом обставин.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати зазначене, ретельно з використанням наданих законом процесуальних можливостей перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, дати на них вичерпну відповідь і прийняти законне та справедливе рішення, яке відповідатиме ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Тисменицького районного суду Івано Франківської області від 10 квітня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5