Справа № 204/5593/23
Провадження №1-кп/204/874/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судового засідання Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000003 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 60 діб. В обґрунтування клопотання зазначила, що виникла необхідність у продовженні застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики того, що він може вчинити дії передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від суду. Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 усвідомлюючи міру покарання за вчинення даного кримінального правопорушення безперешкодно може здійснювати тиск, погрожувати або ж іншим чином впливати на свідків, щодо зміни ними показань. Також, щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що в ході досудового розслідування було встановлено, що останній не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, що вказує на те, що перебуваючи на свободі останній, з метою отримання коштів для існування та забезпечення життя, може вчинити інші корисливі кримінальні правопорушення. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому є необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки його підзахисний фактично перебував в шлюбних відносинах з законним представником малолітньої потерпілої, безпосередньо приймав участь в утриманні дітей. До обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 працював задля забезпечення власної родини, мав постійне місце проживання, хоча і не був там зареєстрованим. ОСОБА_3 на стадії досудового розслідування не приховував того факту, що відносно нього проводиться розгляд кримінального провадження в іншому суді, та до нього в тому провадженні було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, умови якого він виконував та жодного разу не порушував. Його підзахисний обвинувачується не у вчиненні корисливого кримінального правопорушення. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід на домашній арешт в нічний період доби з застосуванням електронного засобу контролю.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Дослідивши клопотання прокурора щодо продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2023 року обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої.

Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_3 є раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення проти власності, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, не працевлаштованого, не маючого доведеного джерела прибутку, до обрання запобіжного заходу постійно проживав із співмешканкою, дітьми, як спільними так і тими, що народжені від попередніх шлюбів співмешканки. Обвинувачується у вчиненні розпусних дій щодо своєї падчерки, якій на час вчинення кримінального правопорушення було сім років.

Вищевказане, у сукупності із можливим покаранням, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим, свідчить про велику ймовірність того, що обвинувачений бажаючи уникнути покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може вдатися до відповідних дій щодо переховування та ухилення від суду, така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності».

Судом також враховується, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема, відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання обвинуваченого під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу відтермінує можливість його виконання, що, з урахуванням особистої заінтересованості ОСОБА_3 у результатах судового розгляду, створює ймовірну можливість для його позапроцесуальних дій.

Перевіряючи наявність ризику впливу ОСОБА_3 на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, який було вчинено по відношенню до малолітньої дитини співмешканки, з якою останній проживав тривалий проміжок часу за однією адресою, а тому в разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт або ж на інший більш м`який, у обвинуваченого ОСОБА_3 буде реальна можливість здійснювати тиск як на малолітню потерпілу, так і на законного представника малолітньої потерпілої, шляхом вмовлянь та певних пропозицій задля того, щоб останні змінили свої показання в суді, або ж відмовились від їх надання.

Оскільки судовий розгляд по справі не розпочато, ще не досліджені докази, свідки ще не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на останніх, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід окремо зазначити, що ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на малолітню потерпілу є дуже великим, оскільки остання є його падчеркою, малолітньою особою, а тому є вразливою та морально залежною, в тому числі і від матері, яка на протязі тривалого часу проживала разом із обвинуваченим однією сім`єю та має від нього дітей.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_3 є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні проти власності, яке на даний час є нерозглянутим. Незважаючи на обізнаність про наявність кримінального провадження, продовжив свою кримінальну діяльність та вчинив кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи відносно малолітньої дитини, що свідчить про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_3 прагнення ставлення на шлях виправлення та ведення правослухняного життя. Окрім цього, ОСОБА_3 до обрання йому запобіжного заходу не був працевлаштованим, офіційного джерела доходу не мав, а тому існує велика ймовірність того, що останній бажаючи забезпечити свою життєдіяльність може вчинити нові кримінальні правопорушення.

Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 постійного місця проживання, виконання вимог раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суттєво вищевказані ризики у кримінальному провадженні не зменшують.

Що стосується посилання сторони захисту на неофіційне працевлаштування обвинуваченого, судом не береться до уваги, оскільки жодних доказів працевлаштування обвинуваченого стороною захисту суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених судом ризиків. На користь цих висновків суд вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагаються істині вимоги публічного інтересу (інтересу правосуддя), які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовим позиціям, викладених в рішеннях ЄСПЛ «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року та «Ізмайлов проти Росії» від 16 жовтня 2008 року, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання ризиків, які були встановлені раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

Тому ризики передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, які слугували підставою для продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, не змінилися та мають місце й в теперішній час, що вказує на недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу і продовження існування ризиків, а саме, що обвинувачений намагаючись уникнути покарання, може переховуватись від суду, здійснити вплив на свідків та потерпілу, можливості вчинення нового кримінального правопорушення, а тому продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, а тому в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Тому, на даний час продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 22 червня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», для виконання.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1