Справа № 521/191/23
Номер провадження:1-кп/521/1063/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001202 від 21.10.2022, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) 07 грудня 2022 року за № 0000617 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0001202 від 21.10.2022 за 4 ст. 185 КК України, та обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) 07 грудня 2022 року за № 0000617 за ч.1 ст.309 КК України відносно ОСОБА_6 .

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 08 серпня 2023 року, кримінальне провадження № 0001202 від 21.10.2022 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України об`єднано з кримінальним провадженням внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) 07 грудня 2022 року за № 0000617 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.309 КК України. Присвоєно загальний номер ( Справа № 521/191/23, Номер провадження:1-кп/521/1063/23).

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , та просив його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та посилаючись на обставини, які на його думку свідчать про їх наявність.

Прокурор ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора ОСОБА_3 ..

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Сторона захисту просила відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 яке не обґрунтовано належним чином та не забезпечено належними доказами. Адвокат просила змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, врахувавши що він має місце проживання, та соціальні зв`язки.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 не підлягає задоволенню за наступних підстав.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України:

- ризик переховування від суду;

- ризик впливу на свідків, потерпілого;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі "Клішин проти України" наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Ризик переховування обвинуваченого від суду

В обґрунтування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду прокурор посилається лише на те, що обвинувачений, розуміючи невідворотність кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, може переховуватись від суду.

Дійсно, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 є тяжким, санкцією передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 (восьми) років .

Проте, підозра щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі "Адам`як проти Польщі").

Наведені у клопотанні твердження прокурора мають абстрактний характер. Всупереч положенням частини п`ятої статті132, частини третьої статті199 Кримінального процесуального кодексу України стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували поведінку обвинуваченого вчиняти дії з переховування від суду чи не виконання ним процесуальних обов`язків до затримання та взяття під варту.

Отже, суд дійшов висновку, що ризик переховування обвинуваченого від суду існує, проте є незначним, тому не зможе виправдати продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого.

Стороною обвинувачення обґрунтовується продовження існування цього ризику тим, що більшість з них проживає у м. Одесі, у гуртожитку, де мешкав і сам обвинувачений.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті23, стаття224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень та дослідження їх судом.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків та потерпілого з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення

Указаний ризик прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого мотивував тотожним твердженням про те, що відсутність в обвинуваченого доходів та пред`явлене обвинувачення у вчиненні крадіжки вказує на ризик можливого вчинення ними іншого кримінального правопорушення з метою отримання коштів на існування.

Ураховуючи, що в силу засад диспозитивності та змагальності суд розглядає порушене перед ним питання лише в межах доводів клопотання та доданих до нього доказів, суд вважає, що наведені у клопотанні твердження прокурора мають неконкретний характер, мотивований лише характером пред`явленого обвинувачення та не доводяться відповідними доказами стосовно обвинуваченого.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що указаний ризик прокурором не доведено належним чином.

Щодо обґрунтованості подальшого тримання під вартою

При вирішенні заявлених стороною обвинувачення та стороною захисту клопотань та з`ясування можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та запобігання доведених прокурором ризиків судом враховується наступне.

Вирішуючи питання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує:

- вимоги статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі "Тодоров проти України", відповідно до якої "для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку";

- правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі "Харченко проти України", відповідно до якої тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля.

Згідно з частиною шостою статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Положеннями ст.ст. 183, 199 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується і може бути продовженим у разі доведення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти визначеним законом ризикам, протягом часу ризики, що виправдовують тримання під вартою, не зменшились, або з`явились нові, а також, що з об`єктивних причин судовий розгляд не може бути завершений до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Приймаючи рішення про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, судом враховується, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Разом з тим, суд зважає на наявність відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_6 який з грудня 2022 року перебуває в умовах СІЗО, має хронічні хвороби (ВІЛ, гепатит), що підтверджується довідкою від 06.01.2023 року з Одеської міської медчастини №21, те, що ОСОБА_6 необхідно приймати лікування амбулаторно.

Судом також враховується, що ОСОБА_6 , хоча і має непогашені судимості, однак покарання за попередніми вироками відбув повністю.

В судовому засіданні судом досліджувався висновок судово-психіатричного експерта №276 від 29.06.2023 року Одеської філії судово-психіатричних експертизи державної установи « Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», відповідно до якого обвинувачений виявляє клінічні ознаки психічних порушень у вигляді « Психічних та поведінкових розладів у наслідок спільного вживання алкоголю та різних психоактивних речовин, синдром залежності».

Таким чином, суд вважає, що можливо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, враховуючи досить молодий вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , те що він має сім`ю ( малолітню доньку, батьків та сестру), постійне місце реєстрації та проживання, незадовільний стан здоров`я, суд вважає, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 можливо забезпечити застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 22:00 години до 06:00 години ранку, наступного дня.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 182, 183, 194 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора щодо продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити застосований відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22:00 до 06:00 ранку наступної доби.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинувачених та до Одеського слідчого ізолятора.

Органу Національної поліції негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_6 та повідомити суд про виконання ухвали у цій частині.

Строк дії запобіжного заходу визначити до 10.11.2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому перебуває, без дозволу суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з особами, зазначеними як потерпілий та свідки в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Копію ухвали направити до Відділу Поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ( місто Одеса -65080, вулиця Ак. Філатова, 23-в) та до Одеського слідчого ізолятора для виконання в частині запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду щодо зміну запобіжного заходу не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1