Справа № 344/7263/23
Провадження № 1-кп/344/878/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився, проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, ІПН НОМЕР_1 , раніше судимого:

13.12.2018 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 6 місяців;

23.12.2019 року Івано-Франківським міським судом за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 70 до позбавлення волі строком на 2 роки,

31.03.2023 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч.4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_6 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став, та повторно вчинив новий умисний, корисливий злочин при наступних обставинах. Так, 07.03.2023, близько 10 год. ОСОБА_6 перебував поблизу гаражних приміщень, що по вул. Пулюя, в м. Івано-Франківську, де побачив ОСОБА_8 , яка проходила неподалік, тримаючи в руках свою матерчату сумку. В цей час у ОСОБА_6 виник неправомірний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, а саме сумкою, яка належала ОСОБА_8 . Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 , та перебуваючи позаду останньої, штовхнув її в ділянку спини, намагаючись при цьому вирвати сумку з руки потерпілої, однак остання, з метою утримання власного майна, міцно стиснула руку. Після цього, з метою подолання волі до опору потерпілої, ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_8 удар рукою в ділянку грудної клітини, від якого остання впала на землю, чим застосував до неї насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, завдавши останній фізичну біль. В подальшому, унеможлививши опір потерпілої, ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, керуючись корисливими мотивами та з метою незаконного збагачення, у період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2915-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022), відкрито заволодів матерчатою сумкою потерпілої, в середині якої знаходився жіночий гаманець коричневого кольору, вартість якого становить 145грн та грошові кошти в сумі 120 грн. та почав тікати в напрямку вул. Набережної, що в м. Івано-Франківську, не зважаючи на крик потерпілої, яка вимагала зупинитись та повернути викрадене майно. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , місце вчинення злочину покинув, а викраденим майном та грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 265грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав. Дав показання, з яких слідує, що не мав при собі коштів і вирішив заволодіти сумкою потерплої, бо розумів, що вона не матиме змоги втекти чи чинити опір. Однак грошей там було всього 120 грн. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати, запевняючи суд, що такого більше не повториться.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не прибула.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.6 ст.185 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_6 .

Обставинами, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та рецидив кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Згідно з ст. 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як зазначено у наведеній вище постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі N 750/5031/18, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 Кримінального кодексу України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній посилатися на ст. 69 Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини щодо тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, позицію прокурора, яка просив призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 років, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили суворо не карати, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання за ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 69 Кримінального кодексу України, нижче від найнижчої межі, зазначеної санкції інкримінованої статті. Таке покарання є достатнім, справедливим та необхідними для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу винного, зокрема те, що він є особою молодого віку; з середньою освітою; неодружений; не працює; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; раніше судимий; що ОСОБА_6 згідно довідки КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» № 3562 від 16.03.2023 року неодноразово знаходився на лікуванні з діагнозом: «Легка розумова відсталість. Розлади психіки та поведінки внаслідок комбінованого вживання алкоголю та психостимуляторів, інтоксикаційний синдром».

Також, згідно висновку судово-психіатричного експерта №126/2023 від 13.04.2023, підекспертний ОСОБА_6 будь-якими психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, виявляв ознаки РПП внаслідок поєднаного вживання психоактивних речови (алкоголю, опіоїдів, канабіноїдів, психостимуляторів) синдрому залежності, що згідно МКХ-10 F 19.2. На час огляду виявляє ознаки РПП внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин, синдром залежності, утриманні від вживання внаслідок перебування в особливих умовах F19.21. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину підекспертний ОСОБА_6 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру підекспертний ОСОБА_6 не потребує.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 дане кримінальне правопорушення вчинив до постановлення попереднього вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.03.2023, за яким його засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, що набрав законної сили 02.05.2023, і на даний час відбуває це покарання, а тому покарання йому слід призначити з застосуванням ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком більш суворим призначеним за даним вироком покаранням. У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати покарання, відбуте ним частково за попереднім вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.03.2023.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, таке покарання на переконання суду буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів; відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Підстав для зміни запобіжного заходу - тримання під вартою ОСОБА_6 суд не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 129, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та призначити покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.03.2023 більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме 07 березня 2023 року. Зарахувати в строк призначеного покарання ОСОБА_6 частково відбуте ним до вступу даного вироку в законну силу покарання за попереднім вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.03.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 2 265 гривень 36 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 09.03.2023 року про накладення арешту скасувати.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

-DVD- диск з відеозаписом (постанова слідчого від 08.03.2023 року) - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-DVD- диск з відеозаписом (постанова слідчого від 08.03.2023 року) - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- карту Івано-Франківця, пенсійне посвідчення видане на ОСОБА_10 , лист який було адресовано потерпілій, нотатки на двох аркушах, посвідчення реабілітованого видане на ОСОБА_8 , карта лояльності постійного покупця «Сільпо», жіночий гаманець (постанова слідчого від 08.03.2023 року) повернути власнику ОСОБА_8 ;

- два сліди пальців рук (постанова слідчого від 08.03.2023 року) знищити.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору в день його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_11